ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 335/12526/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 05 січня 2026 року (суддя 1-ї інстанції Калюжна В.В.) в адміністративній справі №335/12526/25 за позовом ОСОБА_1 до інспектора УПП в Запорізькій області Завізіона Гліба Васильовича, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,- 

ВСТАНОВИВ:
22.12.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора УПП в Запорізькій області Завізіона Гліба Васильовича, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, в якому просить визнати протиправними дії інспектора щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, скасувати постанову інспектора патрульної поліції у Запорізькій області Завізіона Гліба Васильовича серії EHA № 6326624 від 12 грудня 2025 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позову позивач зазначив про те, що 12.12.2025 близько о 06:45 годині у м. Запоріжжя, по вул. Іванова 1, він, керуючи транспортним засобом Nissan Leaf, номерний знак НОМЕР_1 з дотриманням усіх вимог ПДР України, був зупинений працівниками УПП у Запорізькій області, причина зупинки зі слів інспектора поліції – вчинення адміністративного правопорушення за ч.1.ст.122 КУпАП. Спірну постанову ОСОБА_1 вважає протиправною, оскільки відповідачем не доведено вчинення ним правопорушення.
Рішенням Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 05 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивачем на вказане рішення суду подано апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції у справі та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В апеляційній скарзі позивач вказує, що судом не надано оцінки його доводам про неповідомлення щодо здійснення відеофіксації події. Також постанова не містить відомостей про конкретний технічний засіб. Зазначає, що суд не перевірив відповідність дорожньої розмітки вимогам ДСТУ, та формально відхилив доводи щодо знаку 5.21.1. Також суд не усунув сумніви щодо видимості розмітки; погодних умов; освітлення; альтернативних варіантів сприйняття дорожньої обстановки.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що постановою інспектора поліції Управління патрульної поліції у Запорізькій області серії ЕНА №6326624 від 12 грудня 2025 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч.1 ст.122 КУпАП. Відповідно до постанови, 12.12.2025 о 06:53:53, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Nissan Leaf, д.н. НОМЕР_2 у м.Запоріжжя, по вул. Іванова, 1, не виконав вимоги дорожньої розмітки та здійснив проїзд прямо, де дозволено тільки праворуч, чим порушив п. 8.5.1 ПДР України - порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки. Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 грн.
Позивач не погодившись з постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності, звернувся до суду із цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірної постанови. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Положеннями пунктів 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 8.5 ПДР України, дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.
Пункт 8.5.1 ПДР України передбачає, що горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.
Відповідно до п.1.18 пункту 1 розділу 34 ПДР України, горизонтальна розмітка має таке значення: указує дозволені на перехресті напрямки руху по смугах. Застосовується самостійно або в поєднанні із знаками 5.16, 5.18; 
Відповідальність за порушення розмітки проїзної частини доріг передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Враховуючи вищезазначене, положення зазначеного законодавства надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Згідно матеріалів справи, відповідачем суду було надано відеозапис фіксації правопорушення. (матеріали електронної справи) 
Оглянувши поданий суду відповідачем запис правопорушення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що зазначеними доказами підтверджено факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 8.5.1 ПДР України.
Доводи позивача про неповідомлення йомупро здійснення відеофіксації правопорушення, не є підставою для скасування оскарженої постанови.
Доводи скаржника про те, що постанова не містить відомостей про конкретний технічний засіб, є безпідставними та спростовуються копією оскарженої постанови, що додана до позовної заяви. Так спірна постанова містить посилання на технічні засоби фіксації якими здійснювалась відеофіксація правопорушення - нагрудний відеореєстратор, а п. 7 постанови містить інформацію про фіксацію порушення на нагрудний відеореєстратор Motorola Solutions VB400 471245.
Щодо доводів скаржника про нездійснення перевірки судом відповідності дорожньої розмітки вимогам ДСТУ, колегія суддів зазначає, що позивач не навів жодних доводів та доказів, які б свідчили про обґрунтований сумнів про невідповідність дорожньої розмітки вимогам ДСТУ. При цьому слід також зазначити, що невідповідність дорожньої розмітки певним характеристикам ДСТУ не є підставою для звільнення особи від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Також безпідставними є доводи скаржника, що саме суд не усунув сумніви щодо видимості розмітки; погодних умов; освітлення; альтернативних варіантів сприйняття дорожньої обстановки, оскільки саме до обов`язків водія належить враховувати погодні умови, освітлення, стан дорожнього покриття та видимість, відповідно до ПДР України.
Колегія суддів визнає правильними висновки суду першої інстанції щодо помилковості доводів позивача про встановлення знаку 5.21.1 з порушенням правил ПДР України, оскільки відповідно до ПДР України горизонтальна розмітка застосовується самостійно або в поєднанні із знаками 5.16, 5.18, а знак 5.21.1 ПДР України інформує про кінець додаткової смуги руху, однак позивач, згідно оскаржуваної постанови, притягнутий до відповідальності не за порушення дорожньої розмітки 1.19, а за порушення горизонтальної розмітки 1.18. З поданого суду і дослідженого відеозапису чітко вбачається, що позивач, керуючи автомобілем у зоні дії дорожньої розмітки 1.18, яка дозволяє рух тільки праворуч, і видимість якої чітко зафіксована на відеозаписі, здійснив рух прямо. 
Враховуючи вищезазначене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду стосовно того, що оскаржена постанова прийнята правомірно, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст.ст. 286, 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 05 січня 2026 року в адміністративній справі №335/12526/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак