Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2026 року Справа№200/1265/26 

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кошкош О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Моісеєнко Олена Миколаївна (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) в інтересах ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом (з урахуванням заяви про уточнення дат) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у не розгляді рапортів ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із самостійним вихованням неповнолітнього сина; зобов`язання повторно розглянути рапорт №2 від 26.12.2025 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби та за результатами його розгляду скласти і направити за належністю подання про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із самостійним вихованням неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу. 26.12.2025 (з урахуванням уточнення дати) ним подано рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку із самостійним вихованням неповнолітньої дитини віком до 18 років, який залишено без розгляду.
На підтвердження сплати судового збору у розмірі 1331,20 грн надана квитанція від 21.02.2026. 
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач не погодившись з доводами позивача, викладеними у позовній заяві надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що військовослужбовець який має намір подати рапорт на звільнення з військової служби зобов`язаний подати його команді на свого безпосереднього начальника, а цей начальник зобов`язаний його розглянути та клопотати про його розгляд перед прямим начальником або відмовити в задоволенні такого рапорту. Відповідач вказує на те, що рапорт позивача не отримував встановленим порядком. Позивач не заявляв вимог щодо звільнення зі служби перед безпосереднім командиром. Всі обґрунтування адвоката щодо надання позивачем багато разів рапорту на звільнення не підтверджуються належними доказами. З указаних підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено таке.
Позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем (солдат) та перебуває на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №478 від 27.09.2023 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 .
Рішенням Новобаварського районного суду міста Харкова від 26.11.2025 у справі №639/7536/25 розірвано шлюб між позивачем та матір`ю дитини, рішення набрало законної сили 27.12.2025.
У січні 2026 року позивачем направлено рапорт від 26.12.2025 на адресу голови Державної прикордонної служби України (01601, м.Київ, вул.Володимирська, 26) про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, у зв`язку із самостійним вихованням неповнолітньої дитини віком до 18 років.
Спосіб направлення - рекомендованим листом з описом вкладення (трек відправлення Укрпошти - 6102410480890). 
15.02.2026 адвокатом позивача на адресу голови Державної прикордонної служби України надіслано заяву про невідкладний розгляд рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
В листі від 25.02.2026 №08/4463-26-Вих ІНФОРМАЦІЯ_1 за результатом звернення адвокат повідомлено про те, що відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Письмове звернення військовослужбовця до старшого начальника складається у формі рапорту, який є службовим документом і складається власноруч. З метою реалізації права на звільнення, солдат ОСОБА_1 повинен особисто подати клопотання щодо звільнення у формі рапорту в порядку підпорядкованості з додаванням всіх необхідних документів для його розгляду по суті.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапортів про звільнення з військової служби, за захистом своїх прав та інтересів в особі свого представника звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 17 Конституції України передбачено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ).
Частини 1-3 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
У частині сьомій статті 1 Закону № 2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та діє на момент розгляду цієї справи.
Указом Президента України Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 №69/2022, затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України.
Позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
Поряд з цим, статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII передбачені підстави звільнення з військової служби. Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період встановлені у частині 4 статті 26 Закону № 2232-XII та розмежовані з огляду на період застосування: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1); під час воєнного стану (пункт 2).
Таким чином, з огляду на введення в Україні воєнного стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені у пункті 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
Так, відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
П. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII визначає, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Державної прикордонної служби України.
Військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами (ст. 9 Статуту).
Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) (ст. 12 Статуту).
Відповідно до ст. 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (ст. 31 Статуту).
Стаття 32 Статуту визначає, що за своїми військовими званнями начальниками є:
військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини;
військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу;
майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу;
полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу;
генерали, адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.
Відповідно до ст. 59 Статуту командир (начальник) зобов`язаний, зокрема, знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями.
Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі Положення у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.
Відповідно до п. 288 Положення у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.
Відповідно до п. 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України. Цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Дія цього Статуту поширюється, зокрема, на військовослужбовців Державної прикордонної служби України.
Відповідно до статті 110 зазначеного Закону усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі:
прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод;
незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.
Заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції (ст. 111 Закону).
Військовослужбовець, який має намір подати рапорт на звільнення з військової служби, зобов`язаний подати його команді на свого безпосереднього начальника, а цей начальник зобов`язаний його розглянути та клопотати про його розгляд перед прямим начальником або відмовити в задоволенні такого рапорт.
Подання рапорту по команді означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач у січні 2026 звернувся до голови Державної прикордонної служби України із рапортом про звільнення від військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону 2232-XII через сімейні обставини. Докази отримання рапорту (від 26.12.2025 №2) командиром позивача до суду не надані, а в матеріалах справи відсутні.
Суд звертає увагу, що рапорт з таких питань має подаватися військовослужбовцем за підпорядкованістю через безпосереднього командира (начальника). 
Враховуючи, що позивач звернувся з рапортом без дотримання встановленого порядку подання за підпорядкованість, підстав вважати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) протиправною суд не вбачає. Тому права позивача на час звернення до суду з цим позовом не були порушенні.
Доводи позивача про те, що він неодноразово звертався до Командира військової частини НОМЕР_1 з рапортами про звільнення з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини, але вони залишалися без розгляду суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустимими у контексті ст. 73-74 КАС України доказами.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, суд відзначає, що покладений на позивача обов`язок доказування у відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України не є абсолютним. Так, згідно частини першої зазначеної статті кожна сторона, зокрема й позивач, повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Втім, позивач не надав жодних доказів, які підтверджували б доводи, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.
Враховуючи викладене, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя О.О. Кошкош