Справа №295/16485/25
2/295/1683/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі головуючого судді Перекупка І.Г., при секретарі Конончук Ю.О., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у приміщенні Богунського районного суду м. Житомира у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування реєстрації речових прав, визнання договору купівлі-продажу від 02.02.2023 р. недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомира звернувся  ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування реєстрації речових прав, визнання договору купівлі-продажу від 02.02.2023 р. недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння. В обгрунтування позовних вимог вказав, що 10.09.2020 р. між ним, ОСОБА_3 (позичальник) та ОСОБА_4 (позикодавець) було укладено договір позики на суму 1 668 000,00 (один мільйон шістсот шістдесят вісім тисяч) грн., які позичальник зобов`язався повернути позикодавцю в строк до 10.09.2022 р. з відсотками в розмірі «2,7%» на місяць. В забезпечення, вище означеного Договору позики від 10.09.2020 р., між ним, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір Іпотеки від 10.09.2020 р., посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським А.В, реєстровий № 1640.
Предметом іпотеки є: квартира АДРЕСА_1 , що складається з 3-х (трьох), житлових кімнат та службових приміщень, загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 41.1 кв. м.
За правилами п. п. 6.5.4. вказаного договору іпотеки, іпотекодержатель має право організувати продаж предмета іпотеки, шляхом укладання договору купівлі- продажу між Іпотекодавцем та покупцем, який укладається за письмовою згодою іпотекодержателя в порядку, визначеному статтею 6 закону України «Про іпотечне кредитування». При цьому кошти за придбану нерухомість покупець сплачує на банківські рахунки іпотекодержателя.
Позивач звертає увагу, що відповідач ОСОБА_4 (відповідач) порушив умови п. п. 6.5.4. оскільки, уклав договір купівлі-продажу від 02.02.2023 р., посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сетаком В.Я., заставного майна без участі іпотекодавця. За таких обставин позивач вважає, що відповідачем ОСОБА_4 порушені його, ОСОБА_3 матеріальні права.
Просить скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав, зареєстрованого в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно від 05 січня 2022 року за реєстрованим № 46107701 на ім`я ОСОБА_4 , у вигляді квартири АДРЕСА_1 , що складається з 3-х (трьох), житлових кімнат та службових приміщень, загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 41.1 кв. м. 
Визнати Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 02.02.2023 р., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який вчинено за 833 195,00 ( вісімсот тридцять три тисячі сто дев`яносто п`ять) грн. — недійсним.
Витребувати із чужого незаконного володіння у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 , що складається з 3-х (трьох), житлових кімнат та службових приміщень, загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 41.1 кв. м., та повернути квартиру ОСОБА_3 як власнику.
В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позовних вимог.
Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Сичов Д.В. направив до суду відзив на позовну заяву. В судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. (а. с. 58-65).
Відповідач ОСОБА_4 про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, до суду не з`являвся, відзив на позовну заяву не направив. (а. с. 35, 48, 87, 89, 95).
Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено.
10.09.2020 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики на суму 1 668 000,00 (один мільйон шістсот шістдесят вісім тисяч) грн., які позичальник зобов`язався повернути позикодавцю в строк до 10.09.2022 р. з відсотками в розмірі «2,7%» на місяць. В забезпечення, вище означеного Договору позики від 10.09.2020 р., між ним, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір Іпотеки від 10.09.2020 р., посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським А.В, реєстровий № 1640. (а. с. 14).
Предметом іпотеки є: квартира АДРЕСА_1 , що складається з 3-х (трьох), житлових кімнат та службових приміщень, загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 41.1 кв. м. (а. с. 15-16).
Пунктом 6 Договору Іпотеки встановлено прядок звернення стягнення на предмет іпотеки.
Підпунктом 6.5.1., у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим та/або Договором позики у встановлений іпотекодержателем строк такі вимоги Іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки.
Таке застереження згідно Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього Договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом та за яким передається право власності на предмет іпотеки.
За таких обставин, право власності на квартиру АДРЕСА_1 що складається з 3-х (трьох), житлових кімнат та службових приміщень, загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 41.1 кв. м., перейшло до відповідача ОСОБА_4 та зареєстровано за в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 січня 2022 р. за № 46107701, що підтверджується п.1.3. Договору купівлі - продажу від 02 лютого 2023 р.
Іпотекодержатель ОСОБА_4 набув вище означений предмет іпотеки у власність за вартістю 833 195,00 (вісімсот тридцять три тисячі сто дев`яносто п`ять) грн., визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки, предмета іпотеки, суб`єктом оціночної вартості (п. п. 6.5.2.).
Згідно п. п. 6.5.3 договору іпотеки, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкова ціна продажу предмета іпотеки, з прилюдних торгів встановлюється за рішенням суду або за згодою між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, якщо така згода не досягнута — спеціалізованою організацією, що проводить прилюдні торги на підставі оцінки предмета іпотеки. При цьому початкова ціна не може бути нижчою за 90 відсотків предмета іпотеки, визначеної шляхом його оцінки.
Представник позивача не заперечує, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 письмову Вимогу про усунення порушень. Згідно даної Вимоги передбачається, що іпотекодержатель ОСОБА_4 вимагає повернення суми боргу у розмірі 2 061 840 грн. 00 коп., протягом тридцяти днів з моменту отримання письмової вимоги про усунення порушень.(а. с. 17)
За правилами п. п. 6.5.4. означеного договору іпотеки, іпотекодержатель має право організувати продаж предмета іпотеки, шляхом укладання договору купівлі- продажу між іпотекодавцем та покупцем, який укладається за письмовою згодою Іпотекодержателя в порядку, визначеному статтею 6 закону України «Про іпотечне кредитування». При цьому кошти за придбану нерухомість покупець сплачує на банківські рахунки Іпотекодержателя.
Суд погоджується з позицією позивача, в частині, що відповідач ОСОБА_4 порушив умови п. п. 6.5.4. оскільки, уклав договір купівлі-продажу від 02.02.2023 р., посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сетаком В.Я., заставного майна без участі іпотекодавця - ОСОБА_3 чим порушив майнові права останнього.
Підпунктом 4 даного договору купівлі-продажу передбачено перехід права власності. З даного пункту вбачається, що в присутності нотаріуса продавець передав покупцю документи на право власності.
Суд погоджується з позицією позивача, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 що складається з 3-х (трьох), житлових кімнат та службових приміщень, загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 41.1 кв. м. перейшло до відповідача ОСОБА_4 незаконно, а реєстрація права власності в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно від 05 січня 2022 р. за № 46107701 підлягає скасуванню.
Суд вважає, що Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 що складається з 3-х (трьох), житлових кімнат та службових приміщень, загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 41.1 кв. м. від 02.02.2023 р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який вчинено за 833 195,00 ( вісімсот тридцять три тисячі сто дев`яносто п`ять) грн., сплачені покупцем продавцю до моменту підписання цього договору - недійсним виходячи із наступного.
Закон України від 15.03.2022 р. № 2120-ХІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного часу». Набрав чинності 17 березня 2022 р.
Аналіз пункту 5-2 Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку» застосовується за наявності наступних критеріїв: нерухоме майно належить фізичної особі; нерухоме майно передано в іпотеку за споживчим кредитом; зобов`язання виникло за договорами, які укладені до 17 березня 2022 р., за умови, що після 17 березня 2022 р. до них не вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій.
Згідно Пункт 5-2 Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія: статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.
Виходячи із вище наведено, реалізація права іпотекодержателя ОСОБА_4 на набуття права власності на предмет іпотеки, а саме квартира АДРЕСА_1 що складається з 3-х (трьох), житлових кімнат та службових приміщень, загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 41.1 кв. м. або на продаж означеного предмета іпотеки ( стаття 38 цього Закону) вважається як комплекс дій, спрямованих на звернення стягнення на предмет іпотеки.
Така конструкція норми фактично унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у визначені способи.
Згідно Прикінцевих та перехідні положення ЦК України Пункт 18. у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 р. за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Дія п. 18 Прикінцевих положень ЦК України розповсюджується на усі види кредитних (позикових) боргових зобов`язань, як перед юридичними, так і перед фізичними особами
Дія правової норми у часі - пункт 18 має ретроспективну дію і поширюється також на кредитні договори і позики, які укладені до 17 березня 2022 року ( Закон України від 15.03.2022 р. № 2120-ІХ ).
Наведене дає підстави для висновку про можливість звернення позивача до суду з даною позовною заявою, в зв`язку із неправомірністю таких дій вчинених відповідачем ОСОБА_4 у період із 24 лютого 2022 р. на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення.
Статтею 5 ЦК України передбачено, що Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності.
Акти цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Суд вважає, що реєстрацією права власності в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно від 05 січня 2022 р. за № 46107701, на квартиру АДРЕСА_1 що складається з 3-х (трьох), житлових кімнат та службових приміщень, загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 41.1 кв. м. за відповідачем ОСОБА_4 та Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 що складається з 3-х (трьох), житлових кімнат та службових приміщень, загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 41.1 кв. м., який вчинено за 833 195,00 ( вісімсот тридцять три тисячі сто дев`яносто п`ять) грн., сплачені покупцем продавцю до моменту підписання цього договору — порушені майнові права ОСОБА_3 .
Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. 
За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 ЦК України).
Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Правилами ст. 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину.
Частиною 1 ст. 203 ЦК України регламентовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.
За правилами ч. З даної норми закону якщо недійсність правочину прямо не встановлена Законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених Законом, такий причин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 216 ЦК України передбачено правові наслідки недійсності правочину.
Частина 1 ст. 216 ЦК України регламентує, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,-- відшкодовується вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Згідно Прикінцевих та перехідних положень ЦК України п. 18 свідчить, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідне до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 р. за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Дія п. 18 Прикінцевих положень ЦК України розповсюджується на усі види кредитних (позикових) боргових зобов`язань, як перед юридичними, так і перед фізичними особами
Дія правової норми у часі - пункт 18 має ретроспективну дію і поширюється також на кредитні договори і позики, які укладені до 17 березня 2022 р. ( Закон України від 15.03.2022 р. № 2120-ІХ ).
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.
Частина 3 даної норми Закону регламентує, що примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу.
В даному конкретному випадку, відповідач ОСОБА_4 здійснив відчуження майна, а саме квартира АДРЕСА_1 , всупереч Закону України від 15.03.2022 р. № 2120-ХІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного часу», який набрав чинності 17 березня 2022 р. та пункту 5-2 Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку».
Статтею 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Статтею 388 ЦК України передбачається право власника на витребування майна від добросовісного набувача. А саме, ч. 3 даної норми Закону, якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права на його відчуження, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
За правилами ст. 391 ЦК України, передбачено захист права власності від порушень, непов`язаних із позбавленням володіння, а саме: власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За правилами ч. 3 ст.1212 ЦК України , положення Глави 83 застосовуються також до вимог: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Стаття 1213 ЦК України регламентує, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Таким чином, належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Із статті 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 р. у справі № 925/1265/16).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання.
Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 р. у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 р. у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 р. у справі № 569/17272/15-ц.
Відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. На підставі даної норми Закону, позивач ОСОБА_3 звільняється від сплати судового збору, при звернені до суду з позовною заявою, оскільки є інвалідом 2-ї групи, що підтверджується посвідченням інваліда 2-ї групи (а. с. 29).
Суд, керуючись ст. ст. 11, 13, 15, 16, ч.1 ст. 203, ч.1,3 ст. 215, ч. 1 ст.216, ч. 1,2,3 ст. 321, ч.1 ст. 575, ст. ст. 387, 388, 391, 392, ч.1,3 ст. 1212, 1213 ЦК України, ст. 4, ст. 175-177 ЦПК України, п. 5-2 Прикінцевих положень Закону України «Про Іпотеку», Закону України від 15.03.2022 р. № 2120-10 «Про внесення змін до Податкового Кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», -
У Х В А Л И В:

Позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування реєстрації речових прав, визнання договору купівлі-продажу від 02.02.2023 р. недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, задовільнити.
Скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав, зареєстрованого в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно від 05 січня 2022 р. за реєстрованим № 46107701 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 у вигляді квартири АДРЕСА_1 , що складається з 3-х (трьох), житлових кімнат та службових приміщень, загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 41.1 кв. м. 
Визнати Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 02.02.2023 р., укладеного між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вчинено за 833 195,00 ( вісімсот тридцять три тисячі сто дев`яносто п`ять) грн. — недійсним.
Витребувати із чужого незаконного володіння у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 квартиру АДРЕСА_1 , що складається з 3-х (трьох), житлових кімнат та службових приміщень, загальною площею 90,7 кв. м., житловою площею 41.1 кв. м., та повернути квартиру ОСОБА_3 як власнику.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави 1 211,20 грн. судовий збір.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення(виклику)учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17 квітня 2026 р.

Суддя Богунського районного
суду міста Житомира І.Г. Перекупка