Справа № 504/3739/25 
Номер провадження 2-о/504/131/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.04.2026	с-ще Доброслав 	

Доброславський районний суд Одеської області у складі:
судді Литвинюк А.В.
за участю секретаря судового засідання Данько Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , заінтересована особа: Красносільська сільська рада Одеського району Одеської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, - 
встановив:
Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що вона ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала разом з чоловіком ОСОБА_3 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування вказаної заяви зазначила, що встановлення факту постійного проживання разом зі своїм чоловіком є необхідним для реалізації права заявниці на оформлення спадщини. Будь-яким іншим способом, окрім як в судовому порядку, заявниця не може встановити відповідний факт з огляду на пропуск строку для прийняття спадщини у зв`язку з відсутністю на момент смерті зареєстрованого місця проживання заявниці разом з її чоловіком.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2025 року справу було розподілено судді Литвинюк А. В.
Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 19.11.2025 року відкрито провадження у справі, через надмірне навантаження судді призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні о 12:00 год 22.01.2026 року в приміщенні Доброславського районного суду Одеської області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 51 (зала судових засідань №2).
29.12.2025 року секретар Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області звернулася до суду з клопотанням, в якому просила здійснювати розгляд справи за відсутності представника сільської ради.
22.01.2026 року представник заявниці, адвокат Дєнісова Неллі Дмитрівна, через канцелярію суду звернулася з клопотанням, в якому просила витребувати від Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області (67500, Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Центральна, 75) копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Одночасно з цим, представник заявниці, адвокат Дєнісова Неллі Дмитрівна, через канцелярію суду звернулася з клопотанням, в якому просила допитати в якості свідків ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а також ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 22.01.2026 року задоволено клопотання представника заявника про витребування доказів, витребувано від Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області (67500, Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Центральна, 75) копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , судове засідання у справі відкладено до 14:00 год 30.03.2026 року.
20.02.2026 року на адресу суду надійшла відповідь Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області № 117/02-14 та копія спадкової справи ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
02.03.2026 року представник заявниці, адвокат Дєнісова Неллі Дмитрівна, через канцелярію суду звернулася із заявою про долучення до матеріалів справи копії домової книги та копії сповіщення сім`ї за № 316.
12.03.2026 року секретар Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області звернулася до суду з клопотанням, в якому просила здійснювати розгляд справи за відсутності представника сільської ради.
У судовому засіданні у справі, призначеному на 30.03.2026 року о 14:00 годині в приміщенні Доброславського районного суду Одеської області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 51 (зала судових засідань №2), було допитано свідків, долучено до матеріалів справи документи, а також оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до положень ст. 244 Цивільного процесуального кодексу України (надалі – ЦПК України) у зв`язку зі складністю справи відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 08.04.2026 року о 16:30 годині.
01.04.2026 року представник заявниці, адвокат Дєнісова Неллі Дмитрівна, через канцелярію суду звернулася із заявою, в якій просила розглядати справу у її відсутність, заявлені вимоги підтримала.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступного висновку.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У ч. 1 ст. 13 ЦПК України також визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А частина третя цієї ж статті прямо передбачає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Згідно з ч. 1, 2, 7 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.
Частинами 1, 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Такі висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 11.09.2024 року в справі № 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17.06.2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23) та інших.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) виснувала, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому, закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. 
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 10.09.1983 року (складеного російською мовою), « ОСОБА_6 » (російською мовою) та « ОСОБА_7 » (російською мовою) 10.09.1983 року уклали між собою шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 10.09.1983 року зроблено запис за № 18. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка « ОСОБА_8 » (російською мовою).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 43 років помер ОСОБА_3 , про що в Книзі реєстрації смертей 11.01.2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 9. Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 11.01.2006 року.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
За приписами ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
Після смерті ОСОБА_3 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина на всі належні йому права та обов`язки, зокрема, на належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3 .
Вказана квартира належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва № 179 про право приватної власності на квартиру від 22.10.1997 року.
06.05.2025 року Лиманською державною нотаріальною конторою Одеської області було заведено спадкову справу № 102/2025 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини. 
Також, матеріали справи № 102/2025 містять відомості про наявність іншого спадкоємця ОСОБА_9 .
Після смерті ОСОБА_3 заявниця ОСОБА_1 претендує на отримання спадщини за законом, проте, внаслідок пропуску строку для прийняття спадщини та відсутності підтвердження постійного проживання разом з чоловіком на день його смерті, ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. 
Так, зі змісту роз`яснення державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області Лисак Альони Володимирівни № 779/02-14 від 01.07.2025 року щодо строків для прийняття спадщини вбачається, що ОСОБА_1 пропущено строк для прийняття спадщини, оскільки вона не подала у визначені законодавством строки заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори та не була зареєстрована з ОСОБА_3 на день його смерті. Відтак, заявниці було рекомендовано звернутися до суду.
Також, в матеріалах спадкової справи № 102/2025 міститься копія роз`яснення державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області Лисак Альони Володимирівни № 780/02-14 від 01.07.2025 року щодо оформлення спадщини адресоване ОСОБА_10 . Зі змісту вказаного роз`яснення № 780/02-14 від 01.07.2025 року вбачається, що ОСОБА_11 був зареєстрований з ОСОБА_3 до дня його смерті. Тому, державним нотаріусом було запропоновано ОСОБА_10 повідомити про його подальші дії стосовно оформлення спадщини у разі, якщо він є спадкоємцем до майна ОСОБА_3 . 
Через відсутність іншої можливості підтвердити факт постійного проживання з ОСОБА_3 на день його смерті, ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, для подальшої реалізації права заявниці на оформлення спадщини.
Так, згідно копії паспорту громадянки України серії НОМЕР_3 , виданого 14.05.1999 року Комінтернівським РВ УМВС України в Одеській області, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 з 19.06.2017 року.
Відповідно до відомостей, що містяться у домовій книзі для прописки громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 записані як особи, прописані у вказаному будинку станом на 15.12.1997 року. Також, наявні відомості про ОСОБА_9 як особу, прописану у вказаному житловому будинку станом на 02.09.2003 року.
Разом з тим, у вказаній домовій книзі містяться відомості щодо ОСОБА_1 як особи, яку було виписано з відповідного будинку 23.03.1998 року.
Згідно відповіді Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області № 01.14/05.2-03/25/1571 від 23.05.2025 року щодо реєстрації місця проживання, за результатами перевірки даних, які містяться в картотеці (у паперовому вигляді) з питань реєстрації фізичних осіб (передана виконавчому органу сільської ради у 2016 році Комінтернівським районним підрозділом Головного управління ДМС в Одеській області на підставі вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг»), інформація щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 на території Красносільської сільської ради відсутня.
Водночас, з копії інформаційної довідки № 522, виданої Красносільською сільською радою 26.06.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 та вела спільне господарство. 
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, встановив, що заявницею не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем на день його смерті. Надані докази суд вважає недостатніми для встановлення відповідного факту, оскільки такі докази не містять відомостей про період проживання заявниці разом зі спадкодавцем.
В свою чергу, показаннями свідків за відсутності інших належних доказів не може бути встановлений факт постійного проживання заявниці зі спадкодавцем на день його смерті.
За вказаних обставин суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, а докази на які посилається представник заявниці, недостатні для встановлення факту, що має юридичне значення.
Положеннями ст. 294 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справ окремого провадження, встановлено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Керуючись ст. 1, 2, 3, 4, 5, 7, 13, 19, 293, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
вирішив:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , заінтересована особа: Красносільська сільська рада Одеського району Одеської області, про встановлення факту, що має юридичне значення – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Литвинюк А. В.