Справа № 420/28015/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області, що полягає у не нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.08.2024 по 14.02.2025 року включно.
Ухвалою суду від 25.08.2025 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
В обґрунтування наявності підстав для задоволення позовних вимог позивач у позовній заяві вказав, що ОСОБА_1 тривалий час проходив службу на керівних посадах в ГУМВС України в Одеській області та ГУНП в Одеській області, в тому числі з 07.11.2015 по 13.08.2024. Наказом відповідача № 1333 о/с від 13.08.2024 позивач звільнений через хворобу. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у справі № 420/39269/24 зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані 84 дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, а саме: за 2015 piк - у кiлькостi 14 днiв; за 2016 piк - у кількості 14 днiв; за 2017 piк - у кількості 14 днiв; за 2022 рік у кількості 14 днів; за 2023 piк - у кількості 14 днів; за 2024 piк - у кількості 14 днiв та станом на 15.08.2025 вказане судове рішення не виконано. Позивач вказав, що період стягнення середнього заробітку регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями, або з 14.08.2024 по 14.02.2025 та враховуючи постанови Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22, від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 15 лютого 2024 року у справі №420/11416/23, від 22 лютого 2024 року у справі №560/831/23, від 29 лютого 2024 року у справі №460/42448/22, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі становить у межах 6 місяців, визначених у новій редакції статті 117 КЗпП України. З урахуванням викладеного, посилаючись на норми діючого законодавства, позивач просить суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.08.2024 по 14.02.2025 року включно.
08.09.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Так, відповідач наголосив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 по справі № 420/39269/24 та вимог виконавчого провадження ВП № 78967121 від 28.08.2025 ГУНП в Одеській області Непеїну П.В. 28 серпня 2025 року нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані 84 дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, а саме: за 2015 рік у кількості 14 діб, за 2016 рік у кількості 14 діб, за 2017 рік у кількості 14 діб, за 2022 рік у кількості 14 діб, за 2023 рік у кількості 14 діб, за 2024 рік у кількості 14 діб (копії платіжних доручень додаються). З урахуванням викладеного та того, що Головним управління зазначене зобов`язання виконано раніше ніж було відкрито виконавче провадження, відповідач просить суд відмовити у задоволені позову у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 проходив службу в ГУМВС України в Одеській області та ГУНП в Одеській області, в тому числі в період з 07.11.2015 по 13.08.2024 та наказом відповідача № 1333 о/с від 13.08.2024 звільнений за станом здоров`я. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у справі № 420/39269/24 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 ; 
визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015 piк - у кiлькостi 14 днiв; за 2016 piк - у кількості 14 днiв; за 2017 piк - у кількості 14 днiв; за 2022 рік – у кількості 14 днів; за 2023 piк - у кількості 14 днів; за 2024 piк - у кількості 14 днiв; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 84 дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, а саме: за 2015 piк - у кiлькостi 14 днiв; за 2016 piк - у кількості 14 днiв; за 2017 piк - у кількості 14 днiв; за 2022 рік – у кількості 14 днів; за 2023 piк - у кількості 14 днів; за 2024 piк - у кількості 14 днiв.
28 серпня 2025 року нараховано та виплачено грошову компенсацію, на виконання рішення суду у справі №420/39269/24. 
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.
Суд звертає увагу на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Також у цій постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).
Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця. Відшкодування ж передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Враховуючи, що повний розрахунок із позивачем було проведено не у день його виключення зі списків особового складу 13.08.2024 року, а 28.08.2025 року, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, є підстави для настання відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, позивач має право на отримання такого відшкодування за затримку виплати повного розрахунку при звільненні.
Сталою є правова позиція Верховного Суду, зокрема у постанові по справі №340/7458/23 від 24 червня 2025 року та у справах №280/4812/23, №360/700/23, №280/4745/23, №440/1497/22, №580/602/22, що спонукаючий спосіб захисту прав та інтересів позивача і питання визначення у судовому рішенні конкретної суми, яка належить до нарахування та виплати відповідачем позивачу, враховуючи характер спірних правовідносин, є належним і ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову. Тому, для належного і ефективного захисту прав та інтересів позивача, судам необхідно перевірити обґрунтованість розрахованих позивачем сум, розрахувати їх і, відповідно, у судовому рішенні вказати конкретні суми, на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити. Отже, встановивши, що позивач має право на отримання відшкодування за час затримки розрахунку та що це право порушене відповідачем, суди мають провести відповідний розрахунок і визначити суму, яка підлягає до нарахування та виплати позивачці.
Середній заробіток визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.
Згідно з пунктом 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата, зокрема, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Як вбачається з матеріалів справи, заробітна плата позивача за останні повні два місяці перед звільненням, з урахуванням постійних його складових становить 45 915,97 грн (за червень 2024 -17374,01 + за липень 2024-28541,96).
Середньоденне грошове забезпечення позивача становить 752, 72 грн (45 915,97/61).
Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі від 08.10.2025 у справі №489/6074/23 відступила від висновку Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 6 грудня 2024 року у справі №440/6856/22 щодо неможливості застосування до спірних сум (після 19.02.2022 року) принципу співмірності.
Так, ВП ВС зазначила, що розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові ВП ВС від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин.
Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.
Отже, для цілей обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.08.2024 (наступний після звільнення день) по 28.08.2025 року встановленню підлягає:
(1) розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, обчислений за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100;
(2) загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат;
(3) частку коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; (4) частку коштів, яку не було виплачено позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних при звільненні виплат.
Тобто в даному випадку стягненню на користь позивача підлягає такий відсоток суми середнього заробітку, який би відповідав відсотку несвоєчасно виплаченої суми по відношенню до загальної суми, що належала йому при звільненні.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах по справі №560/5923/24 від 27 березня 2025 року, по справі №620/7207/24 від 24 квітня 2025 року.
Для належного розгляду справи спочатку необхідно встановити загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат.
Так, з обставин справи вбачається, що при звільненні позивачу виплачено 28 541,96 грн грошового забезпечення. Крім того, на виконання рішення по справі №420/39269/24 позивачу виплачено перерахунок грошового забезпечення 79553,04гривень.
Отже, загальна сума, яка належала позивачу при звільненні становить 108 095,00 грн.
З викладених розрахунків вбачається, що істотність частки несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення 79553,04грн (в межах заявлених позовних вимог на виконання рішення по справі №420/39269/24) від загального розміру належних позивачеві при звільненні виплат становить 26,40 % (28 541,96 / 108 095,00*100).
Затримка розрахунку при звільненні, відповідно до ст.117 КЗпП не більше 6 місяців, за період з 14.08.2024 по 14.02.2025 року становить 185 календарних дні.
Отже, загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 139 253,20 (752, 72 грн х 185) грн.
Виходячи з принципу пропорційності, стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 36762,84 грн, тобто 26,40 % від 139 253,20 грн.
Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу пропорційності застосована Верховним Судом в постанові по справі №420/12808/23 від 09 вересня 2025 року.
З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача шляхом визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області, що полягає у не нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; зобов`язання Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.08.2024 по 14.02.2025 року включно у розмірі 36762,84грн.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295, 382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області, що полягає у не нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області (код ЄДРПОУ 40108740, м.Одеса, вул. Ак. Філатова 15-А) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.08.2024 по 14.02.2025 року включно у розмірі 36762,84грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог -відмовити.
Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра