Справа № 367/414/25
Провадження №2/367/151/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

02 березня 2026 року м. Ірпінь
Ірпінський міський суд Київської області
у складі: головуючого - судді Одарюка М.П.
за участі секретаря судових засідань Бобриш М.С.
представника позивача ОСОБА_1 
представника відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені в режимі відео конференції цивільну справу № 367/414/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Ірпінської міської ради про визначення участі батька у вихованні дітей та спілкуванні із ними,

у с т а н о в и в:
В січні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить суд:
1) зобов`язати відповідача надавати йому актуальну інформацію, щодо місця перебування малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стану їх здоров`я, успішності їх навчання та актуальних засобів зв`язку із ними;
2) визначити його участі у спілкуванні із дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у наступний спосіб: під час перебування дітей в Україні, кожна перша – третя субота та неділя місця, з 10:00 години суботи до 20:00 години неділі за місцем проживання батька без присутності матері; один місяць літніх канікул та один тиждень зимових канікул, з правом виїзду на відпочинок строком до 3-х тижнів, з обов`язковим поверненням за місцем постійного проживання; за час перебування дітей за межами України: кожного вівторка, четверга, суботи – засобами телекомунікаційного зв`язку з 18: 00 години по 20:00 годину за київським часом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26 грудня 2014 року уклав шлюб з відповідачкою. У шлюбі у них народилися діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після початку бойових дій, в лютому 2022 року, відповідачка з доньками, за його згодою, тимчасово виїхала за межі України. З плином часу відносини між ним та відповідачкою істотно погіршилися, що з рештою привело до того, що в серпні 2024 року шлюб між ними було розірвано. Відповідачка користуючись його обмеженими можливостями, в спілкуванні з дітьми виключно засобами телекомунікаційного зв`язку, обмежила йому можливість спілкуватися із доньками шляхом зміни номеру телефону ОСОБА_9 , блокуванням його номеру телефону, внаслідок чого він позбавлений можливості спілкуватися із доньками та брати участь у їхньому вихованні. 
У відзиві на позовну заяву (том 1 а.с.161-165) представник відповідача вказує, що твердження позивача про вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні із дітьми не відповідає дійсності. Старша донька, ОСОБА_5 , має особистий телефон, номер її мобільного оператора наявний у позивача та він систематично і безперешкодно спілкується із дітьми за допомогою месенджерів. Менша донька, ОСОБА_8 , в силу свого малолітнього віку – 4 роки, не має особистого телефону, у зв`язку із чим спілкується із батьком по телефону старшої доньки ОСОБА_9 . Відповідачка поважає та визнає право дітей на спілкування із батьком, тому не перешкоджала та не перешкоджає їх спілкуванню. Номер телефону старшої доньки був змінений один раз у зв`язку із блокуванням оператором, але оскільки батько спілкується з дитиною за допомогою месенджерів, то зміна номера телефону жодним чином не вплинула та не могла вплинути на їх комунікацію. Таким чином, відповідачка ніколи не обмежувала позивача у можливості спілкування з доньками, ані шляхом заміни номеру телефону ОСОБА_9 , ані блокування номера телефону позивача, ані будь – яким іншим чином. Позовна вимога про зобов`язання відповідача надавати позивачу актуальну інформацію щодо місця перебування дітей, стану здоров`я, успішності навчання та актуальних засобів зв`язку з ним є безпідставною. Зокрема батькові відомо, що ОСОБА_9 навчається на сімейні формі навчання в Ірпінській спеціалізованій загальноосвітній школі № 12, де батько має можливість самостійно цікавитися успішністю дитини. Разом із тим, за сотанні три роки батько жодного разу не відвідав навчальний заклад та не спілкувався з класним керівником дитини, що свідчить про відсутність у батька інтересу до успішності навчання дитини. Батькові відоме місце перебування і навчання дітей у Королівстві Швеція, оскільки мати ніколи не приховувала від батька цієї інформації. Позивач просить визнати порядок його участі у вихованні дітей, однак разом із тим, запропонований позивачем порядок його участі у вихованні дітей та спілкуванні із ними не в повній мірі відповідає інтересам дітей, адже позивач не враховує ні звичні для дітей умови комфорту, ні часткову втрату емоційного контакту з дітьми, ні вплив тривалих телефонних розмов на життєдіяльність дітей, ні розпорядок дня дітей, ні їх соціальні зв`язку. Позивач не надає підтвердження своєї здатності забезпечити безпечне та комфортне перевезення дітей за своїм місцем проживання, а також забезпечити належні умови для проживання дітей. У разі не доведення позивачем його спроможності забезпечити дітям належні житлові умови, якісне харчування та комфортне перевезення дітей на час їх ночівлі за місце проживання батька, вважаємо за неможливе визначення графіку зустрічей батька із дітьми за його місцем проживання з можливістю ночівлі дітей у нього. Оскільки за останні три роки діти частково втратили емоційний контакт із батьком то, щонайменше перші три місяці зустрічі батька із дітьми без присутності матері за місцем проживання батька можуть психологічно травмувати дітей, що очевидно не відповідає їх інтересам. Враховуючи викладене, мати пропонує визначити, що під час перебування дітей в Україні, перші три місяці батько може зустрічатися із дітьми у присутності матері. Також мати пропонує на час перебування дітей за межами України визначити батьку можливість необмеженого спілкування із дітьми засобами телефонного та інтернет –зв`язку, за бажанням дітей та з урахуванням розпорядку їх дня. В матеріалах справи відсутнє підтвердження проведення бесіди з батьком на предмет з`ясування його здатності належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, не надав довідку про свій дохід, для підтвердження його здатності виконувати свій обов`язок щодо матеріального забезпечення дітей, хоча б в дні, коли вони будь знаходиться із ним. З серпня 2024 року позивач не бере участі в утриманні дітей, у зв`язку із чим відповідач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі по 5 000,00 грн на кожну дитину. Позивач заперечує проти стягнення з нього вказаної суми аліментів, стверджує, що не може сплачувати аліменти у вказаному розмірі та пояснює це тим, що за період 2022-2025 років у нього відсутні доходи. Просять визначити позивачу у часті у вихованні дітей та спілкуванні із ними, під час перебування дітей в Україні, за умови підтвердження його спроможності забезпечити дітям належні житлові умови під час їх перебування з батьком за його місцем проживання , а також на підтвердження його доходу та працевлаштування, що дозволяє йому матеріально забезпечити дітей в період їх перебування з батьком, у наступний спосіб:
1)перші три місяці з моменту поверхня дітей на територію України та початку 
фактичного виконання рішення суду в цій частині: 
-кожна перша – третя субота місяця з 10:00 год. до19:00 год. за місцем проживання батька в присутності матері та без присутності третіх осіб;
2)після спливу трьох місяців з моменту повернення дітей на територію України та 
початку фактичного виконання рішення суду в цій частині:
-кожна перша – третя субота та неділя місця з 10:00 год. суботи до 19:00 год. неділі за місцем проживання батька без присутності матері та будь –яких третіх осіб, з обов`язковим поверненням дітей матері за місцем їх постійного проживання;
-один місяць літніх канікул з правом виїзду на відпочинок на строк до 12 днів без присутності матері та третіх осіб, крім бабусі дітей з боку батька, з обов`язковим поверненням дітей матері за місцем їх постійного проживання;
-один тиждень зимових канікул, без присутності матері та третіх осіб, крім бабусі дітей з боку батька,з обов`язковим поверненням дітей матері за місцем їх проживання.
Порядок виконання вище визначеного способу участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними відстрочити на час дії воєнного стану в Україні та перебування дітей за межами території України.
У разі не доведення позивачем його спроможності забезпечити дітям належні житлові умови під час їх перебування з батьком за місцем його проживання, а також не доведення його доходу та працевлаштування, що дозволяє йому матеріально забезпечити дітей в період їх перебування з батьком – відмовити в задоволенні позову в частині визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні із дітьми на час їх перебування на території України.
Під час перебування дітей за межами території України, визначити позивачу можливість необмеженого спілкування з дітьми засобами телефонного та інтернет зв`язку за бажанням дітей та з урахуванням розпорядку їх дня.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача позовні вимоги визнала частково з урахуванням доводів викладених у відзиві на позовну заяву.
Представник третьої особи, в судове засідання не прибув, надав суду письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу у відсутності представника органу опіки та піклування та прийняти рішення в інтересах дитини ( а.с. 57-58 том 1).
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 серпня 2024 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що був зареєстрований 26 грудня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2560 (а.с.12-14 том 1).
У шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6,7 том 1).
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 18 Конвенції про права дитини, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у частині 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.
Згідно приписів настич 1-3 статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 січня 2025 року зобов`язано Орган опіки та піклування Ірпінської міської ради надати до суду письмовий висновок щодо визначення участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітніми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 .
У поясненнях по справі (а.с.57-58 том 1) представник Органу опіки та піклування Ірпінської міської ради повідомив суду, що спеціалісти служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради не уповноважені обстежувати умови проживання осіб, які проживають ( перебувають) поза межами території України шляхом відео – та аудіодзвінків. Акт обстеження умов проживання має істотне значення для складання висновку щодо розв`язання спору. Таким чином орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради не може подати висновок щодо визначення участі батька у вихованні малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 листопада 2020 року народження, та спілкування із ними, які на даний час проживають з матір`ю поза межами території України.
Батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування, проживаючи окремо від дитини, батько зобов`язаний брати участь у її вихованні, має право на особисте спілкування з дитиною, спір щодо участі у вихованні дитини батька, який проживає окремо від неї, вирішується судом із визначенням способу такої участі, місця та часу їх спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення (ст. 153, 157, 159 СК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно; батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Мати, яка проживає разом з дитиною не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Як передбачено ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків та їх ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
У рішенні від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07.12.2006, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.
Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26.06.2023 у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23), від 27.02.2024 у справі № 295/12894/20 (провадження № 61-1143св24).
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками.
У постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 758/5545/18 (провадження № 61-466св20) та від 13.10.2021 у справі № 522/2593/19 (провадження № 61-5380св21) вказано, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. […] Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини.
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, суд, визначаючи порядок спілкування позивача із малолітніми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , виходячи з якнайкращих інтересів дітей, їх віку, враховуючи психічний та фізичний стан малолітніх дітей, відсутність даних про наявність будь-яких протипоказань, викликаних здоров`ям дітей, а також враховуючи поведінку батьків, той факт, що матір не заперечує проти спілкування батька з дітьми, та враховуючи часткову втрати емоційного контакту через тривале (останні три роки) спілкування лише засобами телекомунікаційного зв`язку, необхідності перші три місяці спілкування батька з дітьми в присутності матері, принцип рівності прав та обов`язків матері та батька щодо дітей, передбачений статтею 141 СК України, для забезпечення найкращих інтересів дітей, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку з виховання дітей та здійснення його права на особисте спілкування з дітьми, вважає за необхідне визначити наступні способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітніми доньками: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , що не суперечитиме інтересам дітей, не перешкоджатиме нормальному розвитку дітей і буде відповідати обсягу обов`язків та прав батьків щодо дітей.
А саме, суд вирішує встановити ОСОБА_3 час спілкування з малолітніми доньками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поза місцем фактичного їх проживання та реєстрації дітей, перші три місяці спілкування в присутності матері , після спливу трьох місяців без присутності матері дитини під час зустрічей (побачень або спільного відпочинку), за наступним графіком:
під час перебування дітей в Україні, кожна перша – третя субота та неділя місця, з 10:00 до 19:00 год. суботи та з 10:00 по 19:00 год. неділі, перші три місяці, за проживання батька в присутності матері, після спливу трьох місяців з 10:00 год суботи до 19:00 години неділі за місцем проживання батька без присутності матері; один місяць літніх канікул та один тиждень зимових канікул, з правом виїзду на відпочинок строком до 14 днів влітку та 7 днів взимку, без присутності матері та третіх осіб, з обов`язковим поверненням матері за місцем їх постійного проживання; під час перебування дітей за межами території України, визначити позивачу можливість необмеженого спілкування з дітьми засобами телефонного та інтернет зв`язку за бажанням дітей та з урахуванням розпорядку їх дня.
У задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача надавати позивачу актуальну інформацію, щодо місця перебування малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стану їх здоров`я, успішності їх навчання та актуальних засобів зв`язку із ними, суд відмовляє, оскільки в судовому засіданні представник відповідач вказала, що батькові відомо місце перебування та навчання дітей, стан їх здоров`я, оскільки відповідачка ніколи не приховувала від батька цієї інформації. Протилежного представником позивача в судовому засіданні не доведено.
Інші доводи сторін не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позовних вимог, відтак не потребують детального обґрунтування.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позову, оскільки визначений судом порядок не суперечитиме інтересам дітей, не перешкоджатиме нормальному розвитку дітей і буде відповідати обсягу обов`язків та прав батьків щодо дітей.
Здебільшого потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.
Крім того, з урахуванням вікових змін дітей, їх розвитку та потреб батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дітей, що буде відповідати їх інтересам.
Суд звертає увагу на те, що визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дітей не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дітьми у інших формах за погодженням матері або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1 211,20 грн.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 19, 141, 153, 157-159 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 83, 89, 126, 141, 223, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Ірпінської міської ради про визначення участі батька у вихованні дітей та спілкуванні із ними - задовольнити частково.
Визначити участь у спілкуванні ОСОБА_3 , з малолітніми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 під час перебування дітей в Україні:
кожна перша – третя субота та неділя місця, з 10:00 до 19:00 год. суботи та з 10:00 по 19:00 год. неділі, перші три місяці, за місцем проживання батька в присутності матері, після спливу трьох місяців з 10:00 год. суботи до 19:00 години неділі за місцем проживання батька без присутності матері; 
один місяць літніх канікул та один тиждень зимових канікул, з правом виїзду на відпочинок строком до 14 днів влітку та 7 днів взимку, без присутності матері та третіх осіб, з обов`язковим поверненням матері за місцем їх постійного проживання;
під час перебування дітей за межами території України, визначити позивачу можливість необмеженого спілкування з дітьми засобами телефонного та інтернет зв`язку з урахуванням розпорядку їх дня та бажанням дітей.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в сумі 1 211,20 грн.
З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

 Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , остання відома адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ;

Третя особа: Орган опіки та піклування Ірпінської міської ради, код ЄДРПОУ 23568045, адреса: Київська область, Бучанський район, м. Ірпінь, вул. Авіаконструктора Антонова, буд. 4-А.

Суддя М.П. Одарюк