Справа № 308/4330/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2026 року        місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді     Дегтяренко К.С. 
за участі секретаря судових засідань  сапронова А.О. 

за участі учасників справи: 
прокурора      Романець О.
представника відповідачів – адвоката  Студеняк О.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення із замовників будівництва безпідставно збережених коштів пайової участі, 3 %річних та інфляційних витрат за несвоєчасне виконання зобов`язання, -
встановив:
Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Ужгородської міської ради грошові кошти у сумі 272 827,94 грн, з яких: 215 327,75 - безпідставно збережені кошти пайової участі, 43 146,97 грн - інфляційні нарахування, 14 353,22 грн - 3 % річних.
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17.01.2020 подано повідомлення про початок будівельних робіт № ЗК061200170107 за об`єктом «Реконструкція індивідуального житлового будинку з влаштуванням приміщень комерційного призначення на першому поверсі» за адресою: АДРЕСА_1 . У період із 18.01.2020 по 14.12.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснено будівництво вказаного об`єкта.
Відповідно до відомостей порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, будівництво вказаного об`єкту завершено 14.12.2022, декларація про готовність об`єкта до експлуатації № ЗК101221216800, зареєстрована виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 21.12.2022. 
Відповідно до Декларації про готовність до експлуатації об`єкта з незначними наслідками (СС1) № ЗК 101221216800 (далі — Декларації) об`єкт будівництва має такі основні показники:
- найменування об`єкта: «Реконструкція індивідуального житлового будинку з влаштуванням приміщень комерційного призначення на першому поверсі» за адресою: АДРЕСА_1 »;
- дата початку будівництва -18.01.2020;- дата завершення будівництва - 14.12.2022;
- загальна площа приміщень - 777.2 кв.м, у тому числі: площа житлового будинку - 517,7 кв.м, площа приміщень комерційного призначення 259, 5 кв.м.;
- кошторисна вартість 7661.5 тис. грн..
Відповідно до Декларації пайова участь Відповідачами до місцевого бюджету не сплачувалася з підстав звільнення від сплати пайової участі - пункт 13 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № 132-ІХ. 
Вказані відомості наявні також у відкритому доступі в мережі Інтернет - «Портал Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва» (вебсайт «е- construction, go v.ua»).
Однак, на думку позивача, відповідач безпідставно не сплатив грошові кошти у вигляді пайового внеску у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста у зв`язку з будівництвом зазначених багатоквартирних житлових будинків із приміщеннями комерційного призначення, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Представник відповідачів - адвокат Студеняк О.С. подала відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Не оспорюючи та не спростовуючи фактичних обставин викладених у позовній заяві, а також Законодавства яке підлягає застосуванню, представник відповідачів, зазначає, що, Перехідні положення не можуть суперечити меті і змісту самого закону, а лише додатково врегульовують перехідні питання. Якщо норму про пайову участь відмінено самим законом з 1 січня 2020 року, то Перехідними положеннями, які відіграють допоміжну роль в законі, не може бути введено суперечну до змісту закону норму про обов`язок перерахування пайової участі у 2020 році. Тому, очевидно, що перехідними положеннями згаданого закону врегульовано питання правовідносин, що виникли до виключення ст.40 Закону, та продовжили свою дію в 2020 році. Також вважає, що до вказаних правовідносин не підлягає до застосування ст. 1212 ЦК України.
Прокурором 04.06.2025 рок надано відповідь на відзив, в якому прокурор посилається на те, що Закону № 132-ІХ, яким виключено статтю 40 з Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI, не скасував самого інституту пайового внеску, а лише змінив порядок його сплати з 01.01.2020 року для замовників будівництва, яке розпочато у 2020 році. Законом передбачено вичерпний перелік підстав звільнення замовників, до яких відповідачі у справі не належать. Щодо застосування ст. 1212 ЦПК України до вказаних правовідносин, то саме такий спосіб захисту узгоджується з позицію Великої палати Верховного Суду викладеній у постанові від 14.12.2021 року у справі 643/21744/19 та іншими позиціями Верховного суду посилання на які здійснено у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідачів Студеняк О.С. 10.06.2025 року подала заперечення на відповідь на відзив. Вказані заперечення містять посилання на існуючу судову практику та аналіз позицій Верховного суду щодо вказаних правовідносин. 

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.04.2025 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.08.2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні: 
прокурор позовну заяву підтримали, посилаючись на мотиви та пояснення надані у судовому засіданні, просили позов задовольнити;
Ужгородська міська рада явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, про день, час та місце розгляду справи були повідомленні у встановленому Законом порядку причини неявки суду не повідомили, будь яких заяв та клопотань не подали.
представник відповідача заперечила проти задоволення позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, а також поясненнях наданих під час судового розгляду;
відповідачі в судове засідання не з`явились, скористались своїм правом на участь у судовому засіданні через свого уповноваженого представника.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи:

17.01.2020 управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради надано замовникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дозвіл № НОМЕР_1 на виконання будівельних робіт «Реконструкція індивідуального житлового будинку з влаштуванням приміщень комерційного призначення на першому поверсі» за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з декларацією готовності об`єкта до експлуатаціїз незначними наслідками (СС1) № ЗК101221216800, від 21.12.2022, будівельні роботи з будівництва об`єкта - «Реконструкція індивідуального житлового будинку з влаштуванням приміщень комерційного призначення на першому поверсі» за адресою: АДРЕСА_1 » виконувались у період 18.01.2020 року по 14.12.2022 року. Загальна площа приміщень - 777.2 кв.м., у тому числі: площа житлового будинку - 517,7 кв.м, площа приміщень комерційного призначення 259, 5 кв.м., кошторисна вартість 7661.5 тис. грн.. 
Відповідно до Декларації пайова участь Відповідачами до місцевого бюджету не сплачувалася з підстав звільнення від сплати пайової участі - пункт 13 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № 132-ІХ. 
Претензією виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 06.08.2024, адресованою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , встановлено обов`язок замовника будівництва сплатити кошти пайової участі у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту за об`єктом «Реконструкція індивідуального житлового будинку з влаштуванням приміщень комерційного призначення на першому поверсі» за адресою: АДРЕСА_1 ». У документі зазначено, що відповідно до вимог законодавства розмір пайового внеску становить 4 % вартості будівництва нежитлових приміщень і 2 % вартості житлових квартир. На підставі наданих даних визначено суму до сплати 215 327,75 грн. Доказів вручення зазначеної претензії ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
Ужгородська окружна прокуратура листом від 28.02.2025 повідомила Ужгородську міську раду про наявність підстав для представництва інтересів держави у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обов`язку сплатити пайовий внесок. 

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
За приписами ст. 1 зазначеного Закону замовник будівництва (далі - замовник) - фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт.
Частиною 1 ст. 2 цього Закону вказано, що планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.
Відповідно до ст. 40 Закону України № 3038-VI, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, що полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (виключено на підставі Закону N° 132-ІХ від 20.09.2019). 
Величина пайової участі (внеску) замовника у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування. 
При цьому, частиною 9 статті 40 Закону N° 3038-VI було передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. 
Відповідно до Закону N° 132-ІХ статтю 40 Закону N° 3038-VI було виключено з 1 січня 2020 року. Таким чином, починаючи з 01.01.2020 передбачений до цього статтею 40 Закону № 3038-VI обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати. 
Разом з тим, частиною 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» встановлено, що Договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. 
Так, зі змісту статті 40 Закону № 3038-VI вбачається, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. 
Тому, укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону. 
За змістом зазначених норм, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийнятті новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру. 
Аналогічні за змістом висновки були викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 911/594/18, від 22.08.2018 у справі № З39/388/16-ц, від 22.09.2021 у справі № 904/2258/20. 
Водночас, Закон №132-ІХ врегулював відповідні правовідносини у пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення», а саме установив, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайова участь) у такому розмірі та порядку, зокрема:
- розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (підпункт 1 частини 2);
- замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва (підпункт З частини 2); 
- пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію (підпункт 4 частини 2);
- кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту (підпункт 5 частини 2);
- інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації(підпункт 6 частини 2). 
З урахуванням того, що об`єкт будівництва не відноситься до об`єктів пайова участь у разі будівництва яких не сплачується у відповідності до підпункт 3 частини 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення», а будівництво об`єкту розпочато у січні 2020 року, у замовників будівництва (відповідачів) виник обов`язок упродовж 10 днів після 18.01,2020 звернутися до Ужгородської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та після отримання розрахунку пайової участі щодо об`єкта будівництва сплатити її до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію. 
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, відповідно до якої, передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-ІХ порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: 
1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовником та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; 
2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
Колегія суддів Касаційного господарського суду виснувала, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абз. 2 п. 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-ІХ визначено обов`язок (за винятком передбачених п.п. 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.12.2022 у справі №910/21307/21 та від 15.08.2024 у справі №914/2145/23. 
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 виклала висновок про вирішення правової проблеми, пов`язаної із застосуванням норм права до правовідносин, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір. 
Стаття 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною 2 статті 331 Цивільного кодексу України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а отже, і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються. 
Таким чином, відповідачі як замовники будівництва, повинні були сплатити кошти пайової участі у зв`язку із будівництвом об`єкта: «Реконструкція індивідуального житлового будинку з влаштуванням приміщень комерційного призначення на першому поверсі» за адресою: вул. Олексія Бестужева-Рюміна,7, м. Ужгород» до введення його в експлуатацію, тобто до 21.12.2022 (дата подання та реєстрації Декларації про готовність до експлуатації). 
Натомість, у поданій Декларації вказано, що замовник звільняється від сплати коштів пайової участі на підставі п. 13 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» № 132-ІХ від 20.09.2019.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Касаційний суд зауважує, що у випадку, якщо замовниками об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, ураховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 зі справи № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України. (див. постанову КГС ВС у справі №910/9916/24 від 23.09.2025)
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 зазначила, що суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Верховний Суд у постанові від 20.03.2025 у справі № 903/601/24 вказав на те, що прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною 2 статті 331 Цивільного кодексу України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.
Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.
У даному випадку між Позивачем та Відповідачами договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не укладався, а відповідні грошові кошти до бюджету ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в тому числі на виконання вимог Закону №132-ІХ, не сплачувалися. 
З огляду на зазначене, у зв`язку з несплатою забудовником коштів пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту, права органу місцевого самоврядування на отримання коштів пайової участі є порушеними, і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом.
У матеріалах справи наявний розрахунок позивача, відповідно до якого розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначено виходячи вартості одного квадратного метра (з урахуванням податку на додану вартість) на території Закарпатської області становила 10914 гривень відповідно до середніх показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 02.12.2019 № 286. 
Враховуючи наведене та зважаючи на норми абзацу 2 пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-ІХ, розмір пайової участі, який на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України підлягає стягненню із Відповідачів до бюджету на користь Позивача складає 215 327,75 гривні, з них: 
-за нежитлові приміщення (приміщення комерційного призначення 171 078 грн (7 661 500 грн : 777.2 кв. м = 9857, 82 грн/ кв.м; 259, 5 кв.м. * 9857, 82 грн/кв.м* 4% =102 324,2 грн); 
за житлові приміщення гривень (517,7 кв.м. * 10914 грн/кв.м = 5 650 177,8 грн; 5 650 177,8 грн * 2% = 113 003,55 грн).
Враховуючи наведене, суд погоджується із вказаним розрахунком. 

Щодо можливості стягнення інфляційних втрат і 3% річних.
За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Дана правова позиція повністю узгоджується з практикою Верховного суду України, зокрема, викладеною у рішенні від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19. 
Відповідно до ст. 1214 ЦК України, особа, яка набуло майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). 
Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. 
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З урахуванням постанови Верховного суду від 05.05.2022 по справі № 925/683/21, час прострочення відповідачами, проценти та індекс інфляції повинні бути розраховані з моменту прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, тобто з 22.12.2022 (наступний день, після видачі сертифіката про готовність до експлуатації).
З врахуванням викладеного, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних витрат.
Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Згідно з ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, з огляду на наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат між сторонами
Відповідно до статті 141 ЦПК з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений при поданні позовної заяви.
На підставі наведеного та керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
ухвалив:
Позов задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Ужгородської міської ради ЄДРПОУ 33868924, грошові кошти у сумі 272 827 (двісті сімдесят дві тисячі вісімсот двадцять сім ) грн. 94 коп., з яких: 215 327,75 - безпідставно збережені кошти пайової участі, 43 146,97 грн - інфляційні нарахування, 14 353,22 грн - 3 % річних.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 в рівних частинах на користь Закарпатської обласної прокуратури ЄДРПОУ 02909967 судовий збір у розмірі 4092 (чотири тисячі дев`яносто дві) гривні 42 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Закарпатського апеляційного суду
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Ужгородської окружна прокуратура, місцезнаходження: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Небесної Сотні, 6, код ЄДРПОУ 02909967, в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради, місцезнаходження: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Поштова, 3, код ЄДРПОУ 33868924.
Відповідачі: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя         К.С. Дегтяренко