ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" лютого 2026 р. Справа №907/1048/25
м.Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого - судді МАТУЩАКА О.І.
суддів: БОЙКО С.М.
СКРИПЧУК О.С.
за участю секретаря судового засідання Телинько Я.П.
за участю представників сторін від:
скаржника: Олійник Р.Б. (адвокат);
позивача: Лосік Ю.В. (адвоката);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СН Девелопмент" (вх. ЗАГС №01-05/5/26 від 01.01.2026) 
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.12.2025 (суддя Пригуза П.Д.)
у справі №907/1048/25
за позовом ОСОБА_1 , м. Ужгород
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СН Девелопмент", м. Ужгород
про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.
До Господарського суду Закарпатської області звернулась фізична особа ОСОБА_1 з позовною заявою до відповідача ТОВ «СН Девелопмент» з позовними вимогами зобов`язати відповідача надати їй протягом 10 днів з дати набрання рішенням законної сили належним чином засвідчені копії відповідних документів ТОВ «СН Девелопмент».
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем корпоративних прав позивача, як учасника ТОВ «СН Девелопмент», у якому вона володіє часткою у статутному капіталі у розмірі 4 020 000,00 грн, що складає 50% статутного фонду, в частині права на отримання інформації про господарську діяльність товариства. Порушення такого права полягає у ненаданні відповіді на надіслані через адвоката на адресу товариства листи-запити від 10.07.2025 у зв`язку з чим ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ТОВ «СН Девелопмент» протягом 10 днів з дати набрання рішенням законної сили надати їй належним чином засвідчені копії документів, перелік яких зазначений у прохальній частині позовної заяви.
Позивачка стверджує, що відповідно до п.п 2.3.2. та 2.3.3. статуту затвердженого рішенням учасника №1 від 12.12.2019 ТОВ «СН Девелопмент», передбачено, що учасник товариства має право отримувати інформацію про господарську діяльність товариства; брати участь в розподілі прибутку та одержувати його частину (дивіденди).
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 12.12.2025 у справі №907/1048/25 позов задоволено частково. ТОВ «СН Девелопмент» зобов`язано протягом 10 днів з дати набрання рішенням законної сили надати ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії наступних документів та інформацію: (перелічено в резолютивній частині оскаржуваного рішення). В решті позовних вимог про надання документів щодо забезпечення доступу (в режимі перегляду) до облікової бази даних ТОВ «СН Девелопмент», яка використовується останнім для податкової та іншої фінансової звітності - відмовлено. З ТОВ «СН Девелопмент» на користь ОСОБА_1 стягнуто 2422,40 грн сплаченого судового збору.
Вказане рішення мотивоване тим, що законодавством не встановлено обмежень щодо реалізації окремих корпоративних прав певними особами в залежності від дати (часу) набуття таких прав, тому вимога ОСОБА_1 щодо надання інформації за увесь час діяльності товариства судом визнається правомірною. Інформація, що запитується позивачкою відноситься до діяльності товариства і загалом охоплюється юридичним змістом глави IV Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (надалі - Закону), що відноситься до питань управління товариством, зокрема щодо компетенції загальних зборів учасників, дотримання порядку скликання та прийняття рішень тощо, а також виконавчого органу - визначення та оформлення його повноважень, прав та обов`язків і гарантій діяльності тощо. 
Окрім цього, суд вважає, що надання доступу в режимі перегляду облікової бази даних товариства не відноситься до інформації, а тому не може вимагатися учасником товариства.
Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.
ТОВ «СН Девелопмент» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на таке:
- в ч. 1 ст. 43 Закону чітко встановлений перелік документів, що в обов`язковому порядку підлягають зберіганню товариством. Положеннями статуту, рішеннями загальних зборів учасників, наглядової ради та виконавчого органу товариства не встановлювався жодний інший перелік документів, що підлягає зберіганню товариством;
- частина витребуваних документів не належить до переліку тих документів, які мають в обов`язковому порядку зберігатися, надаватися товариством учаснику;
- суд позбавлений процесуальної можливості самостійно визначити перелік документів, які підлягають витребуванню;
- у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.06.2024 у справі №906/211/23, в якій Верховний Суд вважає правильним висновок суду про те, що позивачем не доведено чіткий перелік документів, обов`язок створення і зберігання яких покладено на товариство, а відтак позивачем не було чітко сформовано зміст позовних вимог щодо витребування конкретного переліку таких документів;
- згідно з ч. 5 ст. 238 ГПК України висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення);
- суд не може допустити порушення вимог Закону України «Про захист персональних даних»;
- суд першої інстанції помилково застосував правову позицію, яка сформована у відмінному фактичному та правовому контексті, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.
30.01.2026 фізична особа ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. В обґрунтування доводів у відзиві покликається на таке:
- ч. 5 ст. 45 Закону 10 днів з дня надходження письмової вимоги учасника товариства виконавчий орган товариства зобов`язаний надати такому учаснику копії відповідних документів, визначених ч. 1 цієї статті;
- Верховний Суд у постанові від 09.07.2025 у справі № 927/401/24 дійшов до правового висновку, що положення ст. 43 Закону не містять вичерпного переліку документів, які стосуються його діяльності, і відповідно, право на ознайомлення з якими має його учасник, адже у вказаній нормі наведені як конкретні документи, що мають бути надані учаснику, наприклад статут товариства, протоколи загальних зборів учасників, так і групи документів, що можуть формуватися у зв`язку зі здійснюваною товариством діяльністю у певній сфері (документи бухгалтерського обліку, правовстановлюючі документи, інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства тощо), однак чіткий перелік яких недоцільно унормовувати через те, що назва, вид, форма, відповідних документів, встановлюються іншими нормативними актами, а господарська діяльність товариства потребує гнучкого регулювання. Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що норми частини третьої ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не встановлюють часових обмежень для доступу учасника до документів;
- учасник має безумовне право на доступ до документів, перелічених у ст. 43, а товариство не може звужувати це право внутрішніми документами чи відсутністю конкретизації запиту (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.12.2020 у справі №911/73/20);
- ч. 1 ст. 43 Закону містить перелік документів, з якого неможливо однозначно та вичерпно встановити усі конкретно визначені документи (назви таких), до яких товариство зобов`язано надати доступ його учаснику/учасникам (засновнику/засновникам), адже деякі з пунктів є загальною назвою пакета документів (зокрема, але не виключно, документи звітності; документи, пов`язані з випуском емісійних цінних паперів; документи бухгалтерського обліку), а деякі з них взагалі є відсилочними нормами (зокрема, «інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства, рішеннями загальних зборів учасників, наглядової ради та виконавчого органу товариства») (постанова від 21.05.2025 року у справі №922/3416/24 Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду);
- внаслідок невиконання господарським товариством свого обов`язку з надання учаснику господарського товариства на його вимогу інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, можуть бути визнані порушеними як право учасника товариства на інформацію, так і його корпоративні права (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 в справі №906/157/19, від 03.12.2020 в справі №910/13808/19, від 24.12.2020 в справі №911/73/20);
- фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції;
- законодавство не містить вичерпного переліку документів бухгалтерського обліку, водночас ними можуть бути, зокрема: квитанції, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури, акти виконаних робіт, касові чеки, видатковий та прибутковий касові ордери, рахунок-фактура та інші документи, що підтверджують фінансову господарську операцію підприємства;
- Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 21.05.2025 у справі № 922/3416/24 зазначив про те, що у розділі 1 «Документи, що створюються в управлінській діяльності», міститься підрозділ 4.2 «Бухгалтерський облік та звітність» Переліку типових документів, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.04.2012 №578/5 перелічені конкретно визначені документи, що відносяться до документів бухгалтерського обліку та звітності, а також строк їх зберігання всіма організаціями незалежно від форми власності. Отже, банківські виписки є документами бухгалтерського обліку, тобто підпадають під категорію, визначену п. 13 ч. 1 ст. 43 Закону;
- учасник товариства, з огляду на положення статтей 5, 43 Закону та ст. 96-1, ст. 116 Цивільного кодексу України, має безумовне право на отримання інформації про діяльність товариства, у тому числі і господарської, у процесі здійснення якої вчиняються господарські операції, внаслідок яких відбувається реальний рух активів (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 21.05.2025 у справі №922/3416/24);
- документи про видачу та відкликання довіреностей будь-яким третім особам, в т.ч. яким надано повноваження щодо розпорядження активами чи грошовими коштами ТОВ «СН Девелопмент» підпадають під категорію документів, які підлягають обов`язковому зберіганню як протоколи загальних зборів учасників, оскільки вони фіксують реалізацію прав учасників і виконання рішень загальних зборів;
- підхід до тлумачення обсягу права позивача на отримання документів із відображенням інформації про номери судових справ, суду в якому розглядається відповідний спір, предмету позову, наявних ліцензій підтверджено в правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 09.07.2025 у справі №927/401/24, у якій зазначено, що право учасника на інформацію підлягає розширеному тлумаченню і охоплює будь-які документи, які містять інформацію про діяльність товариства, без обмеження їх виду або форми;
- суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про правомірність зобов`язання ТОВ «СН Девелопмент» надати фінансову звітність з аудиторськими висновками за визначені періоди, оскільки такі документи прямо передбачені законодавством, належать до обов`язкових для зберігання товариством та є необхідними для реалізації позивачем його корпоративних прав;
- доводи апеляційної скарги в частині посилань на нібито «умовний характер» рішення суду першої інстанції та недоведеність наявності запитуваних документів є безпідставними, такими, що спростовуються правовою позицією Верховного Суду та не свідчать про порушення норм матеріального чи процесуального права;
- посилання скаржника на необхідність захисту персональних даних учасників у документах про виплату дивідендів є спробою уникнути виконання зобов`язання.
Інших клопотань чи заяв в порядку ст. 207 ГПК України учасниками справи подано не було.
26.02.2026 у судовому засіданні взяли участь представники позивача та відповідача, які підтримали доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї.
Фактичні обставини справи.
Місцевим господарським судом встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 11.07.2025 як учасник ТОВ «СН Девелопмент» надіслала лист-запит від 10.07.2025 з проханням надати наступну інформацію та документи про майно та господарську діяльність і звітність товариства згідно переліку. Даний лист-запит було направлено на юридичну адресу місцезнаходження ТОВ «СН Девелопмент», що підтверджується описом вкладення у цінний лист, накладною та фіскальним чеком АТ "Укрпошта", однак цей лист-запит повернувся відправнику за закінченням терміну зберігання.
25.07.2025 представником ОСОБА_1 було повторно направлено лист-запит у електронному вигляді з накладенням електронного підпису на електронну адресу ТОВ «СН Девелопмент» (sn.development@ukr.net) з вимогою забезпечення учаснику товариства ОСОБА_1 доступу до витребуваних документів шляхом надсилання їх належним чином засвідчених копій на електронні адреси ( ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а також належним чином засвідчених паперових копій на адресу: бульвар Лесі Українки, 23 Б, 4 поверх, м. Київ, 01133.
05.08.2025 представником ОСОБА_1 було надіслано адвокатський запит одночасно на юридичну та електронну адреси ТОВ «СН Девелопмент» (sn.development@ukr.net) з накладанням електронного підпису з вимогою надати вищезазначені документи.
06.08.2025 адвокатський запит, надісланий засобами поштового зв`язку "Укрпошта", прибув на юридичну адресу ТОВ «СН Девелопмент»: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, Набережна Незалежності, 6, про свідчить опис вкладення у цінний лист за №0113304364342, накладна та фіскальний чек. 
26.08.2025 вказане поштове відправлення, яке містило адвокатський запит, повернулося відправнику - представнику ОСОБА_1 - адвокату Ященко Н.Л. у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Ненадання відповіді відповідачем на запити стало підставою для звернення позивачки з позовною заявою до Господарського суду Закарпатської області. 
Оцінка суду.
Пунктами 1, 5 ч. 3 ст. 96-1 ЦК України встановлено, що учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом: брати участь в управлінні юридичною особою у порядку, визначеному установчим документом, крім випадків, встановлених законом; одержувати інформацію про діяльність юридичної особи у порядку, встановленому установчим документом.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 116 ЦК України встановлено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.
Як правильно встановив суд першої інстанції, статутом ТОВ «СН Девелопмент» закріплене право учасника товариства одержувати інформацію про діяльність товариства, знайомитися з річним балансом, даними бухгалтерської та іншої звітності, іншою документацією, що стосується його діяльності.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону, учасники товариства мають право, зокрема, отримувати інформацію про господарську діяльність товариства.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачка як учасник товариства декілька разів належним чином і у спосіб зверталася до ТОВ «СН Девелопмент» із запитами (лист від 11.07.2025, адвокатський запит від 25.07.2025, 05.08.2025 та 06.08.2025) про надання інформації про діяльність товариства, зазначаючи у таких запитах перелік інформації та документів, які відповідний учасник вважає за необхідне отримати від товариства, як один із власників останнього.
У частині 1 ст. 43 Закону визначено перелік документів, які товариство зобов`язане зберігати. Товариство забезпечує кожному учаснику (його представнику) доступ до документів, визначених ч. 1 цієї статті (ч. 4 ст.43 Закону)..
Відповідно до ч. 5 ст. 43 Закону, протягом 10 днів з дня надходження письмової вимоги учасника товариства виконавчий орган товариства зобов`язаний надати такому учаснику копії відповідних документів, визначених частиною першою цієї статті. За підготовку копій документів товариство може встановлювати плату, розмір якої не може перевищувати розмір витрат на виготовлення копій документів та витрат, пов`язаних з пересиланням документів поштою.
Окрім цього, п. 11 ч. 1 ст. 43 Закону визначає, що товариство зобов`язано зберігати також інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства, рішеннями загальних зборів учасників, наглядової ради та виконавчого органу товариства.
Отже, перелік документів (відомостей), передбачених у ч. 1 ст. 43 Закону, не може вважатися вичерпним, оскільки означений вище п. 11 ч. 1 такої норми, імперативно вказує на обов`язок зберігання й інших документів, які не вміщені у цей перелік, але передбачені іншими нормами чинного законодавства, положеннями статуту і т.д.
Згідно із ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В правовому висновку у постанові від 09.07.2025 у справі № 927/401/24 Верховий Суд встановив, що положення ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не містять вичерпного переліку документів, які стосуються його діяльності, і відповідно, право на ознайомлення з якими має його учасник, адже у вказаній нормі наведені як конкретні документи, що мають бути надані учаснику, наприклад статут товариства, протоколи загальних зборів учасників, так і групи документів, що можуть формуватися у зв`язку зі здійснюваною товариством діяльністю у певній сфері (документи бухгалтерського обліку, правовстановлюючі документи, інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства тощо), однак чіткий перелік яких недоцільно унормовувати через те, що назва, вид, форма, відповідних документів, встановлюються іншими нормативними актами, а господарська діяльність товариства потребує гнучкого регулювання. 
Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновками Господарського суду Закарпатської області, вважає встановленим факт невиконання товариством приписів закону щодо забезпечення прав учасника товариства на доступ до інформації і документів, що стосуються діяльності товариства.
З приписів норм ст. 5 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" встановлено імперативні (беззаперечні і нічим не обмежені) права учасників товариства, зокрема - право брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим законом та статутом товариства та отримувати інформацію про господарську діяльність товариства. При цьому межі такої інформації, яку може отримувати учасник товариства, не має обмежень. Це будь-яка інформація, що стосується господарської діяльності товариства.
Аналогічний зміст апеляційний суд вбачає і в положеннях статуту ТОВ «СН Девелопмент», яким визначено, що учасник товариства має право одержувати інформацію про діяльність товариства, знайомитися з річним балансом, даними бухгалтерської та іншої звітності, іншою документацією товариства, що стосується його діяльності. Ці положення не встановлюють буд-яких обмежень учасника в доступі до інформації.
В такому самому контексті суд оцінює і зміст ст. 43 Закону, в ч. 1 якої законодавець встановлює імперативну вимогу до виконавчого органу товариства та головного бухгалтера щодо обов`язкового зберігання документів товариства. 
Зазначений у ст. 43 перелік документів не є вичерпним, до нього включаються будь-які документи, передбачені законодавством, статутом товариства, рішеннями загальних зборів учасників, наглядової ради та виконавчого органу товариства.
Загальна гіпотеза і диспозиція ст. 43 Закону полягає в тому, що виконавчий орган товариства зобов`язаний протягом 10 днів з дня надходження письмової вимоги учасника товариства надати такому учаснику копії відповідних документів, визначених частиною першою цієї статті, а також іншу наявну документацію товариства, що стосується його діяльності.
Відповідно до ч. 7 ст. 42 Закону посадовим особам забороняється розголошувати інформацію, що стала їм відома у зв`язку з виконанням ними посадових обов`язків та становить комерційну таємницю товариства чи є конфіденційною, крім випадків, коли розкриття такої інформації вимагається законом.
Згідно ст. 20 Закону України "Про інформацію" за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Інформацією з обмеженим доступом, відповідно до ст. 21 Закону України "Про інформацію" є конфіденційна, таємна та службова інформація. Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом. Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що товариство має своїм обов`язком надавати учаснику товариства будь-яку запитувану ним інформацію, яка є відкритою, та не віднесена в установленому порядку до категорії інформації з обмеженим доступом.
Основним критерієм такої інформації (документів як носіїв інформації), яка не може бути утаємниченою від учасника товариства, та має бути надана учаснику на його запит - чи стосується така інформація діяльності товариства та чи не віднесена вона до комерційної таємниці та/або конфіденційної інформації.
Колегією суддів встановлено, що відповідач, в особі директора який діє від його імені, не виконавши положень статуту, порушив основні засади цивільного права як: справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК), а також порушив основні положення досудового врегулювання спору (ст. 19 ГПК), якими визначено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.
Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (подібна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №910/8482/18 (910/4866/21), від 04.08.2021 у справі №185/446/18, від 07.10.2020 у справі №450/2286/16-ц).
В даному випадку суперечливою, недобросовісною і такою, що не відповідає доктрині venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) слід вважати поведінку відповідача, який заперечуючи проти надання учаснику товариства частини із затребуваних останнім документів, не подає доказів виконання ним визначеного у ч.ч. 4, 5 ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" обов`язку надати на запит учасника доступ до документів у безспірній частині, не наводячи конкретних мотивів такої відмови та утруднюючи таким чином можливість реалізації позивачкою права бути обізнаною з інформацією про господарську діяльність товариства, одним із власників якого вона є.
Правовим висновком Верховного Суду в постановах від 21.01.2020 в справі №906/157/19, від 03.12.2020 в справі №910/13808/19, від 24.12.2020 в справі №911/73/20 встановлено, що внаслідок невиконання господарським товариством обов`язку з надання учаснику господарського товариства на його вимогу інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, можуть бути визнані порушеними як право учасника товариства на інформацію, так і його корпоративні права.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що надала відповіді на усі істотні доводи сторін, які мають значення при прийнятті судового рішення у цій справі.
Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що позивачкою не було чітко сформовано зміст позовних вимог щодо витребування конкретного переліку таких документів. Враховуючи викладене та встановлені судом обставини місцевий господарський суд, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог фізичної особи ОСОБА_1 . 
Беручи до уваги зазначене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення, відтак у задоволенні апеляційної скарги суд апеляційної інстанції відмовляє.
Судові витрати.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції за апелянтом.
Керуючись ст. ст. 129, 269-270, 275, 276, 280-284 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СН Девелопмент» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.12.2025 у справі №907/1048/25 - без змін.
2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.
Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді С.М. БОЙКО

О.С. СКРИПЧУК