ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/9907/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Ясенової Т.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Отрох Алли Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року в адміністративній справі №280/9907/25 (головуючий суддя першої інстанції - Максименко Л.Я.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 10.11.2025 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не включення до складу його грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок йому грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 88 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 . При звільненні, відповідачем нараховано грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку у розмірі 32 днів за 2022-2023 роки та щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, у кількості 56 днів за 2021-2024 роки. Проте, відповідачем не враховано додаткову грошову винагороду при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. Вважає, що дії відповідача щодо не врахування додаткової грошової винагороди при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки є протиправними.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга фактично обґрунтована та містить доводи, викладені в позовній заяві, вважає, що відповідно до норм діючого законодавства позивач має право при звільненні на виплату додаткової грошової винагороди при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки.
Відповідач відзив на скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 у період з 13.01.2021 року по 24.06.2024 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.07.2024 року №607 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 на підставі наказу командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 19.07.2024 року №201-рс звільненого у запас відповідно до підпункту «д» пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)) з 19.07.2024 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Відповідно до вказаного наказу зазначено:
виплатити щомісячну премію в максимальному розмірі 535% від встановленого посадового окладу відповідно до наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року Ш 260, окремого доручення Міністра оборони України, викладеного в телеграмі Генерального штабу Збройних Сил України від 17.01.2024 року № 9671/C, з 01 по 19 липня 2024 року;
виплатити надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% від встановленого посадового окладу, за військове звання та надбавку за вислугу років передбачених наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, окремого доручення Міністра оборони України, викладеного в телеграмі Генерального штабу Збройних Сил України від 17.01.2024 №9671/С, з 01 по 19 липня 2024 року;
щорічна основна відпустка за 2022 рік використана в кількості 13 діб. Виплатити грошову компенсацію за 17 діб невикористаної основної щорічної відпустки за 2022 рік;
щорічна основна відпустка за 2023 рік не використана. Виплатити грошову компенсацію за 30 діб невикористаної основної щорічної відпустки за 2023 рік;
щорічна основна відпустка за 2024 рік використана в кількості 30 діб. Утримати грошову компенсацію за використані понаднормово дні основної щорічної відпустки за 2024 рік в кількості 15 діб;
відпустка за сімейними обставинами за 2024 рік зі збереженням грошового забезпечення не надавалась;
грошова допомога для оздоровлення за 2024 рік виплачена (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.06.2024 № 461);
матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 рік не виплачувалась;
вислуга років станом на 19 липня 2024 року становить: загальна 08 років 03 місяці 26 днів, пільгова 01 рік 03 місяці 20 днів, календарна 07 років 00 місяців 06 днів».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.08.2025 року № 694 внесено зміни до пункту 32 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.02.2025 року № 116 та викладено в наступній редакції:
Солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів 2 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 3 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 2 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем, на підставі наказу командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 19.07.2024 року № 201-рс звільненого у запас відповідно до підпункту «д» пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловиш бажання продовжувати військову службу), вважати таким, що здав справи та посаду 19.07.2024 року.
З 19.07.2024 року виключити із списків особового складу військової частили, з усіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 20.07.2024 року.
Направити для постановки на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Виплатити щомісячну премію в максимальному розмірі 535% від встановленого посадового окладу відповідно до наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, окремого доручення Міністра оборони України, викладеного в телеграмі Генерального штабу Збройних Сил України від 17.01.2024 №9671/С, з 01 по 19 липня 2024 року.
Виплатити надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% від встановленого посадового окладу, за військове звання та надбавку за вислугу років передбачених наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, окремого доручення Міністра оборони України, викладеного в телеграмі Генерального штабу Збройних Сил України від 17.01.2024 року №9671/C, з 01 по 19 липня 2024 року.
Щорічна основна відпустка за 2022 рік використана в кількості 13 діб. Виплатити грошову компенсацію за 17 діб невикористаної основної щорічної відпустки за 2022 рік.
Щорічна основна відпустка за 2023 рік не використана. Виплатити грошову компенсацію за 30 діб невикористаної основної щорічної відпустки за 2023 рік.
Щорічна основна відпустка за 2024 рік використана в кількості 30 діб. Утримати грошову компенсацію за використані понаднормово дні основної щорічної відпустки за 2024 рік в кількості 15 діб.
Відпустка за сімейними обставинами за 2024 рік зі збереженням грошового забезпечення не надавалась.
Виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 23388 гривень 28 копійок (двадцять три тисячі триста вісімдесят вісім грн. двадцять вісім коп.) на підставі довідки-розрахунку про вартість речового майна, що підлягає видачі при звільненні в запас (у відставку).
Грошова допомога для оздоровлення за 2024 рік виплачена (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.06.2024 року № 461).
Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 рік не виплачувалась.
Згідно з пунктом 3 розділу 31 (порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам) затвердженого наказом Міністра Оборони України від 07.06.2018 року № 260 виплатити грошову компенсацію за всі невикористані 56 (п`ятдесят шість) днів додаткової відпустки (як учаснику бойових дій) в тому числі за: 2021 рік-14 діб, 2022 рік - 14 діб, 2023 рік - 14 діб, 2024 рік - 14 діб.
Вислуга років станом на 19.07.2024 року становить: загальна 08 років 03 місяці 26 днів, пільгова 01 рік 03 місяці 20 днів, календарна 07 років 00 місяців 06 днів. Житлом при військовій частині НОМЕР_1 не забезпечений».
Листом від 03.10.2025 року № 9109/ФЕС відповідач надав картку особового рахунку позивача, відповідно до якої відповідач не виплачував позивачу грошове забезпечення за період з травня 2022 року по березень 2024 року. З березня 2024 року по вересень 2024 року позивачу не виплачувалася додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
У вересні 2024 року військовою частиною НОМЕР_1 проведено остаточний розрахунок з позивачем на суму 2549083,17 грн., у складі якої зокрема вказано і додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшену до 100000 грн..
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення до складу грошового забезпечення при звільненні сум додаткової винагороди при компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, позивач оскаржив таку бездіяльність до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», статті 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 28.06.2023 року № 3161-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 (далі по тексту - Постанова №168, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин;).
Відповідно до п.1 Постанови №168 установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій рф території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 Постанови №168 визначено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.
Відповідно до абзаців першого-четвертого п.2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року (далі по тексту - Порядок №260, в редакції на час виникнення спірних правовідносин;), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років (абзаци п`ятий-восьмий п.2 розділу І Порядку №260).
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія (абзаци дев`ятий-чотирнадцятий п.2 розділу І Порядку №260).
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги (абзаци п`ятнадцятий-сімнадцятий п.2 розділу І Порядку №260).
При цьому, відповідно до п.п.5, 6 розділу ХХХІ Порядку №260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.
Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Тобто, з огляду на зміст Порядку №260 при обрахунку сум компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток військовослужбовцю враховуються лише щомісячні додаткові види грошового забезпечення.
За своєю правовою природою щомісячна додаткова винагорода, що запроваджена Постановою №168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану.
Підпункт 6 розділу ХХХІ Порядку №260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації. Навпаки, за приписами вказаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Вирішуючи питання щодо врахування передбаченої Постановою №168 щомісячної додаткової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, Верховний Суд у постанові від 23.09.2024 року в справі №240/32125/23 констатував, що на відміну від правил обчислення розміру допомоги для оздоровлення, пункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір відповідної компенсації.
Навпаки, за приписами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом і в постановах від 07.11.2024 року у справі №240/23909/23, від 19.12.2024 року у справі №580/3483/24 та від 10.04.2025 року у справі №380/10576/23.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, проаналізувавши вищенаведене, суд зазначає, що додаткова винагорода, запроваджена Постановою №168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, відповідно вона входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної та додаткової відпусток.
Поряд з цим, і доказів того, що позивач на дату звільнення з військової служби та розрахунку грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток отримував додаткову грошову допомога, передбачену Постановою №168, матеріали справи не містять.
Відповідно до картки особового рахунку ОСОБА_1 у період з березня 2024 року по вересень 2024 року позивачу не виплачувалася додаткова винагорода, передбачена Постановою №168.
Судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що при звільненні позивача зі служби йому було виплачено грошове забезпечення на суму 2549083,17 грн. у складі якого зокрема вказано і додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшену до 100000 грн.. Проте, вказана сума є одноразовою виплатою грошового забезпечення позивача за період з травня 2022 року по березень 2024 року - час перебування у полоні, та не враховується до складу грошового забезпечення військовослужбовця (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної та додаткової відпусток станом на 19.07.2024 року.
Відтак, на дату звільнення позивача у відповідача були відсутні підстави для включення до складу його грошового забезпечення сум додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168 при обчисленні розміру грошової компенсації при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових).
Враховуючи викладене суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, апеляційний суд бере до уваги висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якій зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Отрох Алли Володимирівни законного представника ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року в адміністративній справі №280/9907/25 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року в адміністративній справі №280/9907/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя Т.І. Ясенова