ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 року	справа № 380/20046/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:
на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , у якій позивач просить суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 у формі не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року № 153;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року № 153.
В обґрунтування позовних вимог позивач, покликаючись на приписи п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану», позивач стверджує, що має право на виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, оскільки: 1) прийнятий на військову службу за контрактом до настання 25-річного віку після набрання чинності Постанови; 2) проходив службу як особа рядового/ сержантського/ старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення; 3) продовжує службу після закінчення строку дії контракту; 4) станом на 13.02.2025 отримав поранення (травму) під час захисту Вітчизни. 
У зв`язку із цим, позивач звернувся до відповідача із заявою від 18.08.2025 щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн. Проте, відповідач листом від 29.08.2025 відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті винагороди у зв`язку із відсутністю підстав, оскільки позивач був прийнятий на військову службу до початку дії воєнного стану в Україні, введеного вищезазначеним Указом Президента України від 24.02.2022 №64. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Ухвалою суду від 10.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що відповідно до пункту 4 Постанови № 153 установлено, зокрема, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64 , затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Застосовним у даному випадку, на думку відповідача, є саме п. 3, 4 вказаної постанови, оскільки Порядок № 153 передбачає укладення контракту за відповідною формою, натомість п. 3, 4 Постанови регламентує випадки укладення контракту до набрання законної сили відповідними постановою та порядком. Отже, п. 3, 4 Постанови № 153 у якості ознак відповідності визначає такі вимоги:-особа рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу;-до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану;-проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій);-строк участі в бойових діях, станом на 13.02.2025, становить не менше шести місяців, а в разі наявності захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, менше шести місяців.
Вказує, що із матеріалів позову прямо вбачається, що позивач прийнятий на військову службу за контрактом 17.02.2020, тобто до введення воєнного стану 24.02.2022. Твердження про продовження служби в особливий період не трансформує дату прийняття на службу у «прийняття під час воєнного стану» для цілей пункту 4 постанови № 153 і не звільняє позивача від обов`язку довести іншу кумулятивну умову - фактичне проходження служби станом на 13.02.2025.
Посилання на поранення 05.04.2022 як самостійну підставу для повної виплати відповідачем відхиляється: «пільговий» режим для поранених застосовується всередині визначеного постановою кола адресатів . Тобто спершу має бути доведено належність до категорії військовослужбовців, прийнятих/призваних у період воєнного стану та таких, що проходили службу станом на 13.02.2025 , а вже потім - оцінюється тривалість участі в бойових діях або наявність поранення. Із поданих самим позивачем матеріалів вбачається факт участі у боях та поранення у 2022 році. Кваліфікація поведінки відповідача як «бездіяльності» також не знаходить підтвердження. Позивач звернувся із заявою 18.08.2025, Військова частина НОМЕР_2 надала інформаційну відповідь від 29.08.2025 із викладом правового мотиву: позивач прийнятий на службу до початку воєнного стану, тому підстав для застосування пункту 4 постанови № 153 не вбачається. Така відповідь не є індивідуальним адміністративним актом, що відмовляє у виплаті за наявності права, а констатує відсутність правових підстав для виникнення такого права. Отже, позов фактично спрямовано не на усунення бездіяльності, а на штучне створення права за відсутності передумов, чого адміністративний суд захистом не забезпечує.
Відповідач вважає, що діяв на підставі положень Постанови №153, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають до задоволення. Просить відмовити в задоволенні позову.
Представник позивача в спростування заперечень відповідача, висловлених у відзиві на позовну заяву, подав до суду додаткові пояснення.
Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину 23.04.2019 та з 05.06.2019 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується відомостями його військового квитка серії НОМЕР_4 від 16.09.2024.
17.02.2020 позивач уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського (старшинського) складу. Строк дії контракту 3 роки.
Позивач брав безпосередню участь в бойових діях під час здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у період з 24.02.2022 по 05.04.2022, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 06.11.2024 №1487. 
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 від 13.04.2022 №410 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), позивач 05.04.2022, при безпосередній участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, отримав мінно-вибухову травму, комбіновану травму.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 07.11.2024 №324, позивача, звільненого з військової служби у відставку за станом здоров`я наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 29.10.2024 №86-РС, з 07.11.2024 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Листом від 29.08.2025 №690/600/ВихЗПІ, наданим у відповідь на запити представники позивача від 06.08.2025 та від 18.08.2025 щодо виплати позивачу одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн., відповідач повідомив про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн. відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, оскільки після перевірки матеріалів щодо позивача було встановлено, що він був прийнятий на військову службу до початку дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн., позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною 3 ст. 1 Закону 2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Частиною 1 ст. 4 Закону 2232-ХІІ визначено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - Постанова № 153) та затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - Порядок).
Пунктом 3 Постанови №153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Відповідно до абзацу 2 пункту 4 Постанови №153 установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Згідно абзацу 4 пункту 4 Постанови №153 військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Постанови №153 військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Аналіз положень пункту 4 Постанови КМУ №153 дає підстави суду зробити висновок, що на одержання одноразової грошової винагороди в розмірі 1 млн. гривень мають право військовослужбовці за наявності одночасно таких умов:
- які до набрання чинності цією постановою (11.02.2025 року) у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX;
- проходять військову службу;
- брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою (11.02.2025 року);
- не були притягнуті до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення.
Відповідно до матеріалів справи, 23.04.2019 позивач був призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину.
17.02.2020 позивач уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського (старшинського) складу. Строк дії контракту 3 роки.
Отже, станом на 24.02.2022 позивач вже перебував на військовій службі в ЗСУ на підставі укладеного 17.02.2020 контракту строком дії – 3 роки.
Таким чином, позивач був призваний на військову службу у віці до 25 років та уклав контракт про проходження військової служби до введення воєнного стану Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, що виключає одну із основних умов одержання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, яка передбачена Постанови КМУ №153, та є підставою стверджувати про відсутність протиправної бездіяльності відповідача в частині заявлених позивачем позовних вимог.
За наведених обставин суд робить висновок, що позивач не належить до кола осіб, на яких поширюється дія відповідної норми, а тому правові підстави для нарахування та виплати йому одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн. відсутні.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №826/5982/18.
За результатами розгляду справи суд не встановив факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, тому відсутні правові підстави для задоволення позову.
Інші доводи позивача не спростовують висновків суду, викладених у даному рішенні.
Згідно із вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про відмову у задоволенні позову повністю.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відповідно до статті 139 КАС України розподілу не підлягають. Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії – відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст судового рішення складено 20.04.2026 року.

Суддя	Костецький Назар Володимирович