справа №176/2680/25
провадження №2-о/176/9/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Волчек Н.Ю., 
з участю секретаря с/з Владімірової А.Ю.,
за участю заявниці ОСОБА_1 ,
представника заявниці адвоката Сербіна Б.О.,
представника заінтересованої особи ДМС Зіганшиної Т.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,-

В С Т А Н ОВ И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 через свого уповноваженого представника - адвоката Сербіна Б.О. звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року на території України. 
В обґрунтування заяви вказала, що вона народилася в м.Орджонікідзе Нікопольського району Дніпропетровської області. 22.11.1983 року заявниця уклала шлюб із ОСОБА_2 , 1960 року народження, шлюб зареєстрований Знаменським відділом РАЦС Кіровоградської області. 
З 03.07.2010 року вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується штампом в паспорті та довідкою від 19.05.2023 року №1217-7001789954 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. 06 серпня 2010 року отримала паспорт громадянина України, виданий Васильківським РВ ГУМВС України в Запорізькій області, серія НОМЕР_1 . 
26 травня 2017 року отримала Картку платника податків та їй було присвоєно РНОКПП НОМЕР_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї та її чоловіка ОСОБА_2 народилася донька - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .
Скільки себе пам`ятає заявниця вона проживала та працювала на території України, більшість часу прожила на території Запорізької області. Якби не розпочалася війна в країні, то ніколи б не змінювала місце проживання та не виїжджала за межі Запорізької області. Територію України заявниця не покидала за весь час свого існування в цілому, оскільки не має навіть закордонного паспорту.
01.07.2025 року ОСОБА_1 , отрмала відповідь (відмову) від Жовтоводського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області на своє звернення стосовно оформлення паспорта громадянина України вперше після досягнення 18-річного віку своїй донці – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Батько ОСОБА_2 залишився на окупованій території росією та на зв`язок більше не виходив.
Відповідно до вищезазначеної відповіді Жовтоводського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області встановлення належності до громадянства України передбачено положеннями 3 Закону України «Про громадянство України»:
1.Усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпень 1991 року) постійно проживали на території України.
2.Особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство» (13 листопад 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Отже, для оформлення паспорта громадянина України, як особі, що досягла 18- річного віку, для здійснення процедури встановлення особи донці заявниці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та подальшого документування паспортом громадянина України, заявниці необхідно надати до Жовтоводського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області документи, які б підтверджували факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року батьків.
Враховуючи, що ОСОБА_1 починаючи з 19.05.2023 року є ВПО - внутрішньо переміщеною особою, а місце де вона раніше проживала та могла б звернутися до відповідної сільської чи селищної ради Запорізької області, знаходиться під окупацією, остання не має можливості жодним чином підтвердити документально факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року, окрім як через звернення до суду з позовом та встановлення факту постійного проживання на території України.
Встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року заявниці необхідне для оформлення паспорта громадянина України вперше після досягнення 18-річного віку своїй донці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке в подальшому дозволить їй отримати паспорт громадянина України, зареєструвати своє місце проживання, офіційно працевлаштуватись, зареєструвати шлюб та народження дитини (яка вже народилася у ОСОБА_3 ) та вчиняти інші правові дії, які неможливо вчиняти без паспорта громадянина України.
За таких обставин заявниця була змушена звернутись до суду із заявою про встановлення факту її постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України чи 13 листопада 1991 року.
Цей факт має значення для встановлення належності заявниці до громадянства України та в подальшому отримання паспорта громадянина України її донькою. 
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року по справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження.
Заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Сербін Б.О. в судовому засіданні заяву підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити. 
Заявниця пояснила, що народилась, росла і проживала увесь час на території України. Ходила в школу. Мешкала разом із своїми батьками у с. Приморське до одруження. У 1978 році уклала вперше шлюб із ОСОБА_4 , від якого в них народилася дитина, донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вони всі разом проживали у П`ятихатському районі Дніпропетровської області у селі Культура до 1981 року, після розлучення у 1981 чи 1982 році не пам`ятає знов повернулася до с. Приморське.
22 листопада 1983 року офіційно уклала шлюб із ОСОБА_2 та мешкала з чоловіком у м. Знам`янка Кіровоградської області до 1984 році, після чого переїхали до м. Маріуполя, де проживали разом із свекрухою до 1988 року. ІНФОРМАЦІЯ_4 в них народився син ОСОБА_6 . Далі у 1985 році вони переїхали жити до м. Маріуполь разом з чоловіком, дитьми та свекрухою ( ОСОБА_7 ), де вона проживала до 1988 року. У 1986 році ІНФОРМАЦІЯ_5 в них народився син ОСОБА_8 . Після сварки з чоловіком у 1988 році повернулась жити до матері своєї в с. Приморське в Запорізькій області. ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_9 . Потім придбала хату стареньку без документів у АДРЕСА_2 десь у період часу кінець 1990 року чи початок 1991 рік точної дати не пам`ятає та прожили там 2 роки, після того як будинок став не придатний до проживання, вони разом із сім`єю стали проживати у сусідньому будинку АДРЕСА_3 . На деякий час знов поїхала до м. Маріуполь до чоловіка. При цьому зазначила, що постійно в одному місці не мешкала, переодично проживала в різних місцях на території України (по року, два то там то там) в с. Приморське Запорізької області, м. П`ятихатки Дніпропетровської області, м. Знам`янка Кіровоградської області то в м. Маріуполь. Також, зазначила, що за межі України ніколи не виїзджала.
ЇЇ діти, донька ОСОБА_10 ходила до школи у с. Приморське, закінчила 1 клас. Дочка ОСОБА_5 навчалася у даній школі до 8 класу. А діти ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відвідували декілька місяців школу у м. П`ятихатки Дніпропетровської області. Проте надати докази підтвердження не має можливості. 
Заявниця також пояснила, що працювала неофіційно в наймі і нікуди не виїздила, бо в неї 8 дітей. Також, заявниця вказала, що з чоловіком зараз вони не спілкуються, він залишився на окупованій території в м. Маріуполь.
Представник Заявниці - адвокат Сербін Б.О. також зазначив, що свій перший паспорт виданий ССР, заявниця обміняла лише в 2010 році, при обміні якого встановлювались та перевірялись всі данні заявниці, і як би вона не мешкала на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року, то їй і не видалиб паспорт громадянина України. У 2017 році їй було присвоєно ідентифікаційний номер. У всіх її дітей є документи, окрім найменшої ОСОБА_10 , оскіль вчасно не звернулись до відповідного органу з даним питанням. 
Також, адвокат Сербін Б.О. звертає увагу суду на те, що згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 28.08.2025 року № 00053300172 щодо актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зазначено, що 16.04.1991 році було видано повторно свідоцтво про народження ОСОБА_6 за заявою батьків, що також свідчить що станом на 1991 рік заявниця перебувала на території України. Також, відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00053301025 від 28.08.2025, щодо актового запису про народження сина заявниці - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8 , бачається що 27.03.1991 року заявницею було повторно отримано свідоцтво про народження сина ОСОБА_13 .
Отже, вказане свідчить що заявниця ОСОБА_1 , у зазначений період перебувала на території України. Враховуючи наведене, просить задовольнити вимоги заяви. 
Представник заінтересованої особи ДМС ОСОБА_14 в судовому засідані просила відмовити у задоволенні заявлених вимог, оскільки відсутні письмові докази перебування заявниці на території України у визначені періоди. Як зазначає представник заінтересованої особи, ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області з заявою оформлення паспорта громадянина України у вигляді ІД-картки вперше після досягнення 18-річного віку її донці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 02.10.2024 року ОСОБА_1 за вих.№1223-994/1223-24 було надано відповідь, що їй необхідно надати відповідні документи про встановлення факту постійного проживання особи на території Україні станом до 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Щодо поняття «постійне проживання» представник Жовтоводського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області зазначає, що станом на 24 серпня 1991 року діяла система прописки, і постійне проживання визначалося за наявністю прописки в паспорті. Відповідно до п.7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», процедура встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку на вказані дати. За відсутності такої відмітки факт постійного проживання може бути встановлений лише судом.
На думку представника заінтересованої особи, в поданих до Жовтоводського міського суду документах відсутні будь-які докази, що підтверджують факт проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Також відсутні документи про проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в неповнолітньому віці разом з матір`ю ОСОБА_1 . А свідчення свідків не можливо брати до уваги оскільки свідки плутаються в своїх показах де саме проживала, а саме в якому місці заявниця ОСОБА_1 .
Свідок ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під присягою суду надала покази про те, що є дочкою заявниці. Пам`ятає, що станом на 1991 рік проживали в АДРЕСА_1 , на той час їй було 12 років. В той час коли народилася її сестра ОСОБА_3 , 1999 ріік вона була вже заміжня (з 16 років). Також зазначила, що жили в м. Маріуполі до Запорізької області, а до Маріуполя проживали ще в м. Знам`янка, цей період пам`ятає погано, оскільки їй було приблизно 5 років. Ходила до школи в с. Приморське Запорізької області до 8 класу, потім школу покинула, оскільки треба було допомогати матері з меньшими дітьми. Документів про закінчення 8класів не має. в 1990 році народилась сестра ОСОБА_16 . Свій паспорт громадянина України отримала в Васильківському районі Запорізької області. Після заміжжя переїхала до м. Жовті Води. Станом на кінець серпня 1991 року вона з мамою проживала в АДРЕСА_4 . У неї мамине прізвище, бо у мами на той час було дівоче прізвище - ОСОБА_17 . Чи була вона чи мати на той час зареєстрована і де - вона не пам`ятає, оскільки їй на той час було 12 років. Мати ніколи не виїзджала за межі території України. Знає що її вітчим – ОСОБА_2 - батько ОСОБА_10 - залишився на окупованій території. Також, їй відомо, що її сестра має складнощі із отриманням паспорту. Наразі ОСОБА_10 з сім`єю проживає в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.
Свідок ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , під присягою суду надала покази про те, що заявниця ОСОБА_1 є її рідною тіткою, тобто сестрою її матері – ОСОБА_19 . З самого дитинства пам`ятає що проживала в с. Приморське Запорізької області. Там же мешкала і її тітка ОСОБА_20 . Проживали поруч, часто ходили один до одного у гості, постійно спілкувались. З її старшою донькою ОСОБА_21 свідок ходила разом до школи №1, навчались в різних класах. Навчались по 5 чи 6 клас не пам`ятає, в з 1992 року до школи перестали ходити. Цей рік пам`ятає тому, що через 2 роки у 14 років батько її засватав та видав заміж. ОСОБА_22 проживала у бабусі в м. Маріуполь, потім заявниця ії забрала до себе, коли точно це було не пам`ятає. Наразі свідок як ВПО проживає в АДРЕСА_5 .
Свідок ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , під присягою суду надала покази про те, що заявниця ОСОБА_20 є її невісткою. Їй відомо, що невістка разом із братом проживали у м. Маріуполь Донецької області, у них народилося 7 дітей. Пізніше ОСОБА_24 переїхала проживати до с. Приморське Запорізької області. Також, суду пояснила, що приїжджала до ОСОБА_25 в гості та мешкала по два місяці у неї, допомагала доглядати за дітьми. ОСОБА_24 кожні два роки народжувала дітей від її брата. ОСОБА_24 з її братом то разом мешкали то розходились, потім знов мирились. Останній раз приїжджала до ОСОБА_25 у 2020 році. Потім, почалася війна, та ОСОБА_24 переїхала жити до дочки у м. Жовті Води, де тепер вони постійно спілкуються. У 1991 році свідок проживала у м. Маріуполь Донецької області тоді як ОСОБА_24 мешкала частіше у с. Приморське Запорізької області. На даний час її брат, чоловік ОСОБА_25 залишився на окупованій території, через що вона з ним не спілкується. ОСОБА_24 ніколи не виїзджала ні до росії ні до інших країн. Вона проживала у Запорізькій області, офіційної роботи не мала, працювала лише на підробітках (на ринку продавала овочі, прибиральницею у магазинах). Через те, що чоловік ОСОБА_25 зловживав алкоголем, ОСОБА_24 була змушена переїхати до с. Приморське Запорізької області, де проживала приблизно два роки, але потім повернулася до м. Маріуполь потім знов до Запорізької області. Її діти – ОСОБА_11 , ОСОБА_26 , ОСОБА_10 ходили до школи у м. Маріуполь, а молодші діти ходили до школи у с. Приморське. Світлана також ходила до школи у селі Приморьке, приблизно до 5 класу.
Свідок ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , мешканка м. П`ятихатки Дніпропетровської області, під присягою суду надала покази про те, що заявницю- ОСОБА_28 знає як сусідку. ОСОБА_24 проживає у АДРЕСА_2 . А раніше мешкала у сусідньому будинку під АДРЕСА_2 , до тих пір поки будинок не завалився та став не придатним до проживання. Також додала, що ОСОБА_24 зі своєю сім`єю проживає в м. П`ятихатки з 1991 року. ОСОБА_29 постійно бачить на вулиці, в магазині. Подію, що ОСОБА_24 приїхала до м. П`ятихатки саме в 1991 році пом`ятає томущо в цей рік вмерла бабуся свідка. Також їй відомо, що ОСОБА_24 приїхала до м. П`ятихатки із Запорізької області. Пам`ятає, що хлопці Ніни ходили до школи у м. П`ятихатки, проте не може зазначити до якої саме школи. Щоб ОСОБА_24 кудись виїжджала не пам`ятає.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення сторін та свідків, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 розділу IV ЦПК України.
Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Відповідно до ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 
Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.
Як встановлено судом та підтведжується матеріалами справии, згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 06.08.2010 року Василівським РВ ГУМВС України в Запорізькій області, заявниця ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_12 в м. Орджонікідзе Нікопольського району Дніпропетровської області та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 03 липня 2010 року, тобто є громадянкою України (а.с.10).
Згідно картки платника податків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , була зареєстрована в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків 25 травня 2017 року за № НОМЕР_2 (а.с.10 на звороті).
Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , виданого Знаменівською селищною радою Кіровоградської області 22.11.1983 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , було укладено шлюб 22 листопада 1983 року, актовий запис №58. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище « ОСОБА_31 » (а.с.11 на звороті).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Тернівським відділом ДРАЦС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 10.08.2024 року, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_14 в місті Маріуполь Донецької області, актовий запис про народження №06. Її батьками у свідоцтві про народження зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.12).
Згідно Довідки від 19 травня 2023 року № 1217-7001789954 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Фактичне місце проживання: АДРЕСА_6 (а.с.11).
Відповідно до медичного свідоцтва про народження № 709 від 29 травня 2020 року у громадянки ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в КНП «Криворізька міська лікарня №7» Криворізької міської ради» народилась дівчинка 29 травня 2020 року (а.с.13).
Заявниця ОСОБА_1 21.09.2024 року звернулась до Жовтоводського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області стосовно оформлення паспорта громадянина України вперше після досягнення 18-річного віку її донці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Листом №1223-994/1223-24 від 02.10.2024 року Жовтоводським відділом ГУ ДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 було повідомлено, що їй необхідно надати документи, які б підтверджували факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року батьків ОСОБА_3 (а.с.8-9).
Відповідно до рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14.05.2024 року у справі №176/846/24 встановлено факти, що ІНФОРМАЦІЯ_14 в місті Маріуполь Донецької області у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , громадянки України, та батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , громадянина України, народилась дитина жіночої статі – ОСОБА_3 , а також встановлено що ІНФОРМАЦІЯ_17 в місті Маріуполь Донецької області у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , громадянки України, та батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , громадянина України, народилась дитина чоловічої статі – ОСОБА_32 . (а.с.80-82)
В судовому засіданні заявницею було надано копії свідоцтв про народження її дітей ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , яка народилась в м.Кривий Ріг, Дніпропетровської області, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , який народився у м.Знам`янці Кіровоградської області, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , який народився в м.Іллічівському, Першотравенький район Донецької області. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , який народився в м.Іллічівському, Першотравенький район Донецької області. ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_22 , яка народилась в м.Іллічівському, Першотравневого району, Донецької області. Матір`ю зазначених осіб є ОСОБА_1 .
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).
Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.
Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.
Звертаючись до суду, заявниця ОСОБА_1 посилаючись на статтю 3 Закону України «Про громадянство України», просила суд встановити факт її постійного проживання на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року для можливості отримання паспорту її донькою ОСОБА_3 . 
Цей факт має значення для встановлення належності заявниці до громадянства України та в подальшому отримання паспорта громадянина України її донькою. 
Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.
Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.
Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюються підстави набуття громадянства України.
Оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України».
Указом Президента України №215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).
Пунктом 7 Порядку визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.
Оформлення належності до громадянства України стосується осіб, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та дітей таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття.
Перевірка належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України.
Згідно з пунктом 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особина зазначених територіях.
Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство» і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20), від 07 серпня 2023 року у справі № 756/16751/21 (провадження № 61-5793св23).
У частині четвертій статті 263 ЦПК України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин,які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд вважає, що заявницею ОСОБА_1 , яка є громадянкою України, на підтвердження своїх вимог надано достатньо належних та допустимих доказів, а саме покази свідків, з показів яких встановлено, що ОСОБА_1 з моменту народження та по сей час постійно мешкала на території України, відомості про місце народження її дітей, які народились до ІНФОРМАЦІЯ_23 на території України, її одруження на території України, що у сукупності свідчать про постійне проживання ОСОБА_1 на території України на час проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року).
Аналіз показів свідків свідчить про те, що ОСОБА_1 дійсно на момент 24.08.1991 року та 13.11.1991 року проживала на території України, однак постійно змінювала місце проживання за різними обставинами, але в рамках території України.
При цьому відомостей про те, що заявниця залишала територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справ не містять, даний факт не спростовон і ДМС.
Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19, від 02 червня 2021 року у справі № 125/1472/19.
Крім того, суд відноситься критично до пояснень представника заінтересованої особи ДМС, в яких остання просила не враховувати пояснення свідків, оскільки свідки у своїх поясненнях плуталися та не називали точних часових проміжок місця проживання заявниці у м. П`ятихатки, с. Приморське, м. Маріуполь. 
Суд, звертає увагу, що допитані в судовому засіданні свідки наголошували на тому, що заявниця весь час, в том числі і 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року мешкала на території України. Предметом заяви є встановлення факту проживання на території України а не встановлення факту проживання заявниці у конкретному місця (населеному пункті).
Тому суд вважає такі пояснення свідків чіткими, логічними, узгодженими, та такими що не містять істотних суперечностей та підтверджують одна одну. 
Також суд звертає увагу, що надані пояснення свідків є взаємопов`язані та стосуються обставин, які мають значення для справи. При цьому судом було з`ясовано відносини між свідком і особами, які беруть участь у справі та з`ясовано джерело їх обізнаності.
В судовому засіданні заявницею також було надано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_19 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Матір`ю зазначених осіб є ОСОБА_1 . (а.с.71-72,73-74)
Згідно даного повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 28.08.2025 року № 00053300172 щодо актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зазначено, що 16.04.1991 році було видано повторно свідоцтво про народження ОСОБА_6 за заявою батьків, що також свідчить що станом на 1991 рік заявниця перебувала на території України. Також, відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00053301025 від 28.08.2025, щодо актового запису про народження сина заявниці - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8 , бачається що 27.03.1991 року заявницею було повторно отримано свідоцтво про народження сина ОСОБА_13 .
Отже, вказане також свідчить про те, що заявниця ОСОБА_1 , у зазначений період перебувала на території України. 
Враховуючи наведене, суд доходить висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.
Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 13, 258-259, 264, 265, 268, 315, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України, задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_13 , станом на 24 серпня 1991 року на території України чи 13 листопада 1991 року.
Судові витрати віднести на рахунок заявника.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Жовтоводського міського суду 
Дніпропетровської області    Н.Ю. ВОЛЧЕК