ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026  м. Дніпро Справа № 904/6023/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Соп`яненко О.Ю. (доповідач) 
суддів: Джепи Ю.А., Мартинюка С.В.,
за участю секретаря судового засідання: Янкіної Г.Д.,

за участю представників:
від скаржника: Михайлова В.В.,
від скаржника: Мельник Д.О.,
від боржника: Кошарна С.С.,
арбітражний керуючий: Шевченко В.Є.,
від кредитора «Ніко Холдінг Енд Інвестмент Лімітед»: Бондарєв Е.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2025 і від 26.06.2025 (судді Суховаров А.В., Первушин Ю.Ю.), постановлені за результатами розгляду грошових вимог і за результатами попереднього судового засідання у справі № 904/6023/21

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест», м. Дніпро, 

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст заяви і ухвал суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю «М`ясна ферма» 24.06.2021 звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест».
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «М`ясна ферма» про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест» прийнято до розгляду в підготовчому засіданні, 02.07.2021.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест». Визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «М`ясна ферма» в розмірі 22 700,00 грн судового збору (1 черга), 54 000,00 грн суми авансування винагороди арбітражному керуючому (1 черга), 766 767,72 грн суми основного боргу (4 черга). Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів, до 19.12.2021. Розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Штельманчука Михайла Сергійовича (свідоцтво №194 від 28.02.2013; адреса: 49044, місто Дніпро, бульвар Катеринославський, 2, офіс 610, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ). Призначено попереднє засідання суду на 19.08.2021.
02.07.2021 на офіційному веб-порталі судової влади України оприлюднене повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест» за № 66774.
Після публікації оголошення до суду першої інстанції з письмовими заявами звернулись наступні кредитори:
- Товариство з обмеженою відповідальністю «АЙ.ТІ.ЕС. - ГРУП» (код ЄДРПОУ 38453035);
- NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED (2002, Nicosia, Cyprus, Agias Paraskevis, 23, НЕ141846); 
- Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ковін Капітал», що діє за рахунок та в інтересах Пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «РУБІН» (код ЄДРПОУ 34603431); 
- Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніко Інвест» (код ЄДРПОУ 31305004);
- Акціонерне товариство «Державний екпортно-імпортний банк України» (код ЄДРПОУ 00032112). 
Зокрема, 02.08.2021 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED (2002, Nicosia, Cyprus, Agias Paraskevis, 23, НЕ141846) з грошовими вимогами до боржника в розмірі 571 378 162,24 грн заборгованості та 4 540,00 грн судового збору.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 визнано грошові вимоги NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест» в розмірі 4540,00 грн - судовий збір (1 черга), 571 378 162,24 грн - основний борг (4 черга).
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 02.08.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 у справі № 904/6023/21 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 10.01.2024 касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено частково; ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.08.2023 у справі № 904/6023/21 скасовано; справу у скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Верховного Суду від 22.01.2024 виправлено допущену у мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 904/6023/21 технічну описку та викладено розділ «Судові витрати» у такій редакції: «Оскільки за результатами касаційного перегляду оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи для нового розгляду до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює».
Ухвалою Господарського суду від 06.12.2023 за підсумками попереднього засідання у справі № 904/6023/21 судом було прийнято рішення внести до реєстру вимог кредиторів розглянуті Господарським судом Дніпропетровської області в справі № 904/6023/21 грошові вимоги кредиторів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест» (код ЄДРПОУ 32307678), а саме:
- Товариство з обмеженою відповідальністю «М`ясна ферма» в розмірі 22 700,00 грн судового збору (1 черга задоволення), 54 000,00 грн суми авансування винагороди арбітражному керуючому (1 черга задоволення), 766 767,72 грн суми основного боргу (4 черга задоволення); 
- Товариство з обмеженою відповідальністю «АЙ.ТІ.ЕС. - ГРУП» в розмірі 4540,00 грн - судовий збір (1 черга задоволення), 240 232,44 грн - основний борг (4 черга задоволення); 
- NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED (2002, Nicosia, Cyprus, Agias Paraskevis, 23, НЕ141846) в розмірі 4540,00 грн - судовий збір (1 черга задоволення), 571 378 162,24 грн - основний борг (4 черга задоволення);
- Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ковін Капітал», що діє за рахунок та в інтересах Пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «РУБІН» в розмірі 4540,00 грн - судовий збір (1 черга задоволення), 20 602 494,14 грн - основний борг (4 черга задоволення); 
- Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніко Інвест» в розмірі 4 540,00 грн (1 черга задоволення), 47 600,00 грн (4 черга задоволення);
- Акціонерне товариство «Державний екпортно-імпортний банк України» у розмірі 4540,00 грн - судовий збір (1 черга задоволення), 379 821 270,70 грн - основний борг (4 черга задоволення); 15 519 873,45 грн - штрафні санкції (6 черга задоволення). 
Окремо внесено до реєстру вимог кредиторів ТОВ «Ніко Авто Інвест» 240 134 070,75 грн, які забезпечені заставою.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області 12.02.2024 по справі № 904/6023/21 заяву NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED про визнання грошових вимог по справі № 904/6023/21 було прийнято до провадження у новому складі суду (суддя Суховаров А.В.).
Після касаційного перегляду та скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 02.08.2023 у справі № 904/6023/21 провадження у справі залишилося на стадії підсумкового засідання без повернення до стадії підготовчого засідання, оскільки, ухвала господарського суду від 06.12.2023 оскарженню не підлягала.
За наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення (ухвали від 03.12.2023) Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 04.06.2024, керуючись статтями 118, 119, 234, 235, 321, 323 Господарського процесуального кодексу України, постановив :
- заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Центр Київ» про перегляд ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2023 за результатами попереднього засідання, скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2023 за результатами попереднього засідання у справі № 904/6023/21 - задовольнити;
- скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2023 по справі № 904/6023/21;
- прийняти нове рішення, яким відкласти вирішення питання щодо завершення попереднього судового засідання у справі № 904/6023/21 до завершення остаточного розгляду всіх грошових вимог кредиторів, заявлених до ТОВ «Ніко Авто Інвест» у визначений статтею 45 Кодексу України з процедур банкрутства строк. 
Розгляд заяви NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED про визнання грошових вимог до боржника було завершено ухвалою господарського суду від 12.03.2025 та прийнято рішення визнати грошові вимоги NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест» в розмірі 4540,00 грн - судовий збір (1 черга), 571 378 162,24 грн - основний борг (4 черга).
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2025 розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест» призначений арбітражний керуючий Шевченко Віталій Євгенович (свідоцтво №1231 від 24.07.2013, адреса: 49008, місто Дніпро, вулиця Театральна, будинок 2). 
Господарський суд, за наслідками судового засідання 23.04.2025, зобов`язав кредиторів подати до суду інформації про заінтересованість кредитора стосовно боржника. 
28.04.2025 через підсистему «Електронний суд» АТ «Укрексімбанк» надіслав заяву (вх. суду № 18025/25), за змістом якої повідомив суд про те, що кредитор АТ «Укрексімбанк» не є заінтересованим відносно ТОВ «Ніко Авто Інвест». 
05.05.2025 через підсистему «Електронний суд» кредитор ТОВ «М`ясна ферма» подав заяву (вх. суду № 19095/25), в якій повідомив суд, що є заінтересованим стосовно боржника ТОВ «Ніко Авто Інвест».
09.05.2025 через підсистему «Електронний суд» кредитор ТОВ «Ніко Інвест» подав заяву (вх. суду № 19907/25), в якій повідомив суд, що є заінтересованим стосовно боржника ТОВ «Ніко Авто Інвест».
21.05.2025 через підсистему «Електронний суд» розпорядник майна Віталій Шевченко подав для долучення до матеріалів справи повідомлення про результати розгляду питання про заінтересованість кредиторів стосовно боржника (вх. суду № 21800/25, № 21802/25, № 21803/25). 
28.05.2025 через підсистему «Електронний суд» розпорядник майна Віталій Шевченко подав для долучення до матеріалів справи повідомлення про результати розгляду питання про заінтересованість кредиторів: NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED, ТОВ «АЙ.ТІ.ЕС.-ГРУП» та ТОВ «КУА «Ковін Капітал» стосовно боржника (вх. суду № 23051/25, № 23048/25, № 23063/25).
Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 26.06.2025, постановленою за результатами попереднього засідання у справі № 904/6023/21, вніс до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест» грошові вимоги: 
- Товариства з обмеженою відповідальністю «М`ясна ферма» (52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Слобожанське, вулиця Мічуріна, будинок 5, код ЄДРПОУ 33767033) в розмірі 22 700, 00 грн. судового збору (1 черга задоволення), 54 000, 00 грн. суми авансування винагороди арбітражному керуючому (1 черга задоволення), 766 767,72 грн. суми основного боргу (4 черга задоволення) з правом дорадчого голосу на зборах/комітеті кредиторів;
- Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙ.ТІ.ЕС. - ГРУП» (01004, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 5, код ЄДРПОУ 38453035) в розмірі 4540,00 грн - судовий збір (1 черга задоволення), 240 232,44 грн. - основний борг (4 черга задоволення) із правом вирішального голосу на зборах/комітеті кредиторів;
- NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED (2002, Nicosia, Cyprus, Agias Paraskevis, 23, НЕ141846) в розмірі 4540,00 грн - судовий збір (1 черга задоволення), 571 378 162,24 грн. - основний борг (4 черга задоволення) із правом вирішального голосу на зборах/комітеті кредиторів;
- Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ковін Капітал», що діє за рахунок та в інтересах Пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «РУБІН» (04071, місто Київ, вулиця Набережно-Лугова, будинок 4, літера 1Б, код ЄДРПОУ 34603431) в розмірі 4540,00 грн - судовий збір (1 черга задоволення), 20 602 494,14 грн. - основний борг (4 черга задоволення) з правом дорадчого голосу на зборах/комітеті кредиторів; 
- Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Інвест» (49126, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Космічна, будинок 27Д, код ЄДРПОУ 31305004) в розмірі 4 540,00 грн. (1 черга задоволення), 47 600,00 грн. (4 черга задоволення) з правом дорадчого голосу на зборах/комітеті кредиторів;
- Акціонерного товариства «Державний екпортно-імпортний банк України» (03150, місто Київ, вулиця Антоновича, 127, код ЄДРПОУ 00032112) у розмірі 4540,00 грн. - судовий збір (1 черга задоволення), 379 821 270,70 грн. - основний борг (4 черга задоволення); 15 519 873,45 грн. - штрафні санкції (6 черга задоволення) із правом вирішального голосу на зборах/комітеті кредиторів;
окремо внесені до реєстру вимоги в розмірі 240 134 070,75 грн, як такі, що забезпечені заставою майна боржника.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» оскаржує її в апеляційному порядку та просить:
- ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2025 у справі № 904/6023/21 скасувати, ухвалити нове рішення, яким грошові вимоги Niko holding & Investment limited відхилити в повному обсязі;
- ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2025 у справі № 904/6023/21 за підсумками попереднього судового засідання - скасувати в частині визнання грошових вимог ТОВ «АЙ.ТІ.ЕС. - ГРУП», NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED з правом вирішального голосу на зборах кредиторів/комітеті кредиторів та прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги «АЙ.ТІ.ЕС. - ГРУП» з правом дорадчого голосу на зборах кредиторів/комітеті кредиторів, грошові вимоги NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED - відхилити в повному обсязі;
- у разі залишення без змін ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року у справі №904/6023/21, скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2025 року у справі №904/6023/21 за підсумками попереднього судового засідання в частині визнання грошових вимог ТОВ «АЙ.ТІ.ЕС.- ГРУП», NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED з правом вирішального голосу на зборах кредиторів/комітеті кредиторів та прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги «АЙ.ТІ.ЕС. - ГРУП», NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED з правом дорадчого голосу на зборах кредиторів/комітеті кредиторів.
Щодо кредитора NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED.
Судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме невірно розтлумачено приписи статті 1 КУзПБ, що призвело до безпідставної відмови у визнанні кредитора Niko holding & Investment limited заінтересованою особою. Банк наполягав, що між цим кредитором і боржником існують як прямі, так і опосередковані зв`язки через структуру власності (пайові інвестиційні фонди та КУА), а також через спільного бенефіціара, який здійснює вирішальний вплив на обидві сторони, що свідчить про фактичний контроль і фінансову залежність. При цьому кредитор, хоча формально не є засновником боржника, фактично володіє 100% корпоративних прав через інвестиційні механізми, а отже має економічний інтерес у діяльності боржника. На думку апелянта, положення статті 1 КУзПБ містять відкритий, невичерпний перелік заінтересованих осіб, а формулювання про «інших осіб, щодо яких є обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими» має самостійний і розширювальний характер та покликане охоплювати будь-які форми фактичної заінтересованості, а не лише осіб, прямо перелічених у нормі. 
Судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме невірно розтлумачено приписи пункту 30 статті 1 Закону 361-IX, що призвело до помилкового висновку про відсутність заінтересованості кредитора Niko holding & Investment limited щодо боржника. На думку Банку, суд формально підійшов до визначення кінцевого бенефіціарного власника, зосередившись виключно на прямому володінні часткою понад 25% у статутному капіталі, та безпідставно визнав єдиним бенефіціаром боржника особу, яка є засновником КУА, ігноруючи при цьому складну багаторівневу структуру володіння через пайові інвестиційні фонди. Апелянт зазначає, що кредитор фактично володіє 100% корпоративних прав боржника через ПІФи, а отже має право на доходи від його діяльності, тоді як КУА виступає лише номінальним управителем активів і не є їх реальним власником. У свою чергу, фізична особа, яка володіє 100% акцій кредитора, здійснює непрямий вирішальний вплив на діяльність боржника через ланцюг контролю, зокрема через право на отримання доходів, контроль за активами та вплив на управлінські рішення, що відповідає ознакам кінцевого бенефіціарного власника у розумінні Закону №361-IX. 
Судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме не застосовано приписи статті 41 Закону № 5080-VI «Про інститути спільного інвестування». Скаржник зазначає, що хоча засновником боржника формально є КУА «Ковін Капітал», ця компанія лише здійснює управління активами пайових інвестиційних фондів і не є власником частки у статутному капіталі боржника. Натомість активи фондів, включаючи 100% частки боржника, належать їх учаснику - компанії NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED, яка володіє 100% інвестиційних сертифікатів відповідних фондів. Відтак саме ця компанія є фактичним власником боржника і, відповідно заінтересованою особою. 
Судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме не застосовано приписи пп. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14 Закону № 2755-VI (Податковий кодекс України), які визначають поняття «пов`язані особи» і підлягали застосуванню при оцінці заінтересованості кредитора. Скаржник зазначає, що пов`язаність осіб визначається не лише формальним володінням, а й можливістю впливу на господарську діяльність, зокрема через статус кінцевого бенефіціарного власника. 
Судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, не застосовано приписи статей 1, 4 Закону України «Про інститути спільного інвестування», що призвело до помилкового висновку про відсутність контролю та впливу з боку відповідних осіб. Скаржник зазначає, що володіння інвестиційними сертифікатами пайового фонду означає набуття статусу його учасника та фактичного контролю над активами фонду, навіть попри відсутність у нього статусу юридичної особи. Оскільки компанія NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED володіє 100% інвестиційних сертифікатів двох пайових фондів, це свідчить про її повний контроль над їх активами, включаючи корпоративні права боржника. 
Висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи. Суд безпідставно дійшов висновку про відсутність заінтересованості між боржником і кредиторами. 
Судом першої інстанції порушено приписи статті 236 Господарського процесуального кодексу України. Апеляційна скарга обґрунтовується тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, визначеним процесуальним законом, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального права та формально підійшов до їх тлумачення. Суд безпідставно звузив зміст поняття «заінтересовані особи», фактично проігнорувавши альтернативний критерій, прямо передбачений законодавством, який дозволяє визнавати особу заінтересованою за наявності обґрунтованих підстав. Апелянт наголошує, що законодавець свідомо розширив це поняття з метою виявлення прихованих зв`язків і недопущення маніпулювання процедурами банкрутства, тоді як суд, посилаючись на неприпустимість «розширеного тлумачення», фактично нівелював зміст відповідної норми та відмовився враховувати фактичні обставини, що свідчать про взаємозалежність сторін. 
Щодо кредитора ТОВ «АЙ.ТІ.ЕС.- ГРУП»
Судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права невірно розтлумачено приписи статті 1 КУзПБ; не застосовано пункт 30 частини 1 статті 1 Закону 361-IX Закону України; підпункт 14.1.159 пункту 14.1 статті 14 Закону № 2755-VI. Апеляційна скарга обґрунтовується тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність заінтересованості кредитора ТОВ «АЙ.ТІ.ЕС. - ГРУП» щодо боржника, не врахувавши реальну структуру власності та контроль над обома суб`єктами. Скаржник зазначає, що через ланцюг володіння, зокрема через компанію NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED, кінцевий бенефіціарний власник ОСОБА_1 здійснює вирішальний вплив як на боржника, так і на кредитора, що підтверджує їх перебування під контролем однієї особи. Це, відповідно до положень статті 1 КУзПБ, прямо свідчить про заінтересованість кредитора. Додатково наголошується, що суд безпідставно обмежився формальним аналізом даних реєстру, не застосував норми Закону № 361-IX та Податкового кодексу України щодо визначення кінцевого бенефіціара і пов`язаних осіб, а також не оцінив подані докази, які підтверджують фактичний контроль через структуру власності. 
Щодо ухвали від 12.03.2025 у справі № 904/6023/21. 
Апеляційна скарга також обґрунтовується тим, що суд першої інстанції неналежно виконав обов`язок щодо встановлення змісту норм іноземного права у справі з іноземним елементом. Банк наголошує, що суд повинен був діяти ex officio та використати передбачені законом механізми для з`ясування права Англії та Уельсу, зокрема через Міністерство юстиції України, компетентні органи або залучення належних експертів. Хоча суд і звернувся із відповідним запитом до компетентного органу Великої Британії, відповіді на момент ухвалення рішення не отримав, однак безпідставно поклався на приватний правовий висновок, поданий кредитором NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED.
Скаржник вказує, що такий висновок, підготовлений іноземним адвокатом, не може вважатися належним і достатнім доказом змісту іноземного права, оскільки він не був отриманий у передбаченому порядку, а його автор не був залучений до справи як експерт з питань права. 
Судом визнано доведеними обставини, які не були доведені належним чином. Суд помилково визнав перехід права вимоги доведеним, поклавшись на неповний і суперечливий висновок експерта. У ньому не розкрито обсяг переданих прав, є внутрішні протиріччя щодо переходу зобов`язань і відсутні чіткі відповіді на ключові питання. Також висновок базується на неперевіреному перекладі договору, що ставить під сумнів його достовірність. 

3. Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу та його узагальнені доводи.

NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED, скориставшись правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, подало відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвали суду без змін.
Щодо ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2025, постановленої за результатами попереднього засідання у справі № 904/6023/21.
Щодо твердження Апелянта про невірне тлумачення судом першої інстанції приписів статті 1 КУзПБ. Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апелянта - безпідставними. Зазначається, що суд належним чином дослідив обставини справи, правильно встановив склад і розмір грошових вимог кредитора та не порушив норм матеріального і процесуального права. Висновок щодо змісту іноземного права був правомірно врахований як доказ, поданий стороною, при цьому суд дав йому належну оцінку в сукупності з іншими доказами, а обов`язок доведення заперечень покладався на апелянта, який цього не зробив. Також підкреслюється, що відсутні підстави сумніватися у дійсності переходу права вимоги та обсязі прав кредитора, а твердження про недоліки висновку чи порушення процедури є формальними і не впливають на правильність рішення. 
Щодо твердження Апелянта про невірне тлумачення судом першої інстанції приписів пункту 30 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» №361-IX від 06.12.2019 (далі - Закон №361-IX) та незастосування приписів статті 41 Закону України «Про інститути спільного інвестування» №5080-VI від 05.07.2012 (далі Закон №5080-VI). Суд першої інстанції правильно встановив кінцевого бенефіціарного власника боржника, обґрунтовано визначивши ним ОСОБА_2 на підставі вимог закону та даних Єдиного державного реєстру, які є достовірними і підтверджують структуру власності. Доводи банку щодо того, що ОСОБА_1 є кінцевим бенефіціаром через володіння NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED, є помилковими, оскільки сам факт опосередкованого володіння не свідчить про наявність вирішального впливу без підтвердження критеріїв, визначених законом. Відтак суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність спільного контролю між кредитором і боржником та правильно застосував норми законодавства.
Щодо посилання Скаржника на ту обставину, що суд першої інстанції нібито не застосував приписи статті 41 Закону №5080-VI. Кредитор у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що суд у мотивувальній частині ухвали врахував норми Закону України «Про інститути спільного інвестування» щодо статусу пайових фондів, їхніх активів, управління та прав учасників; власник NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED ОСОБА_1 не має формальної чи фактичної можливості контролювати діяльність боржника або приймати управлінські рішення через приписи Закону про інститути спільного інвестування; апелянт не надав суду першої інстанції жодних доказів, що підтверджують його заінтересованість як власника, учасника чи акціонера боржника.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність у NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED ознак заінтересованості щодо боржника та правомірність ухвали від 26.06.2025.
Щодо твердження апелянта про незастосування судом приписів підпункту 14.1.159. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України (Закону №2755-VI) та твердження про те, що відомості, внесені до ЄДР про кінцевого бенефіціарного власника, не завжди можуть відповідати дійсним обставинам - відображати дійсного кінцевого бенефіціарного власника. Зазначає, що у справах про банкрутство норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет і визначають порядок оцінки заінтересованості кредиторів. Суд першої інстанції правильно встановив зміст спірних правовідносин, провів повний пошук і аналіз норм права, визначив відсутність контролю чи впливу ОСОБА_3 на боржника через NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED і обґрунтовано дійшов висновку, що ознаки заінтересованості кредитора відсутні. Посилання апелянта на нібито незастосування судом норм Податкового кодексу є недоречним, оскільки суд керувався спеціальними нормами щодо контролю, кінцевого бенефіціарного власника та регулювання відносин між суб`єктами господарювання, передбаченими Кодексом про банкрутство та іншими законами України. 
Щодо твердження апелянта про те, що інформацію про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи подає безпосередньо сама юридична особа, тому відомості, які вона зазначає, не завжди можуть відповідати дійсним обставинам. Кредитор зазначає, що твердження апелянта про нібито незастосування судом норм пп. 14.1.159 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та можливу невідповідність відомостей про кінцевих бенефіціарних власників у відомостях державних реєстрів є лише припущенням і не ґрунтуються ні на законі, ні на правових висновках Верховного Суду. Суд перевірив наявні документи, зокрема дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб, і встановив достовірність інформації щодо структури власності та кінцевих бенефіціарних власників ТОВ «Ніко Авто Інвест» та інших товариств (кредиторів). 
Щодо твердження апелянта про те, що судом першої інстанції фактично встановлено, що NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED належить частка у статутному капіталі боржника. Кредитор заперечує твердження апелянта про нібито опосередковане володіння ОСОБА_4 часткою у статутному капіталі ТОВ «Ніко Авто Інвест» через пайові фонди, зазначаючи, що законодавство України про інститути спільного інвестування забороняє пайовим фондам мати посадових осіб або кінцевих бенефіціарних власників. NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED лише володіє інвестиційними сертифікатами фондів, а не фондами як такими, і ОСОБА_1 не може здійснювати контроль або приймати управлінські рішення щодо фондів чи боржника. Суд першої інстанції врахував усі відповідні норми та встановив, що корпоративні права боржника належать ТОВ «КУА «КОВІН КАПІТАЛ», кінцевим бенефіціаром якого є ОСОБА_2 . Тому твердження апелянта про можливий вплив ОСОБА_3 на боржника є безпідставними і спростовуються матеріалами справи.
Щодо ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2025 у справі №904/6023/21 (про визнання грошових вимог NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED).
Щодо твердження апелянта про недотримання приписів статей 70, 108, 109 Господарського процесуального кодексу України. Кредитор заперечує доводи банку та зазначає, що суд першої інстанції правомірно врахував висновок експерта як допоміжне джерело відомостей, оскільки відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати такі висновки для обґрунтування своїх позицій, а суд оцінює їх разом з іншими доказами за стандартом більшої вірогідності, при цьому не будучи ними зв`язаним. Кредитор підкреслює, що він виконав обов`язок щодо доведення своїх вимог, зокрема сприяв встановленню змісту норм іноземного права, надавши експертний висновок та інші документи, тоді як суд самостійно звертався до компетентних органів Великобританії, але відповіді не отримав, тому обґрунтовано виходив із наявних матеріалів. Також спростовується твердження про неналежну кваліфікацію експерта, оскільки в матеріалах справи містяться документи, що підтверджують його спеціалізацію та практичний досвід. Крім того, кредитор відхиляє аргумент щодо неправильного застосування права Англії та Уельсу, пояснюючи, що хоча в договорі зазначено «право Великобританії», у міжнародній практиці це зазвичай тлумачиться як право Англії та Уельсу, що підтверджено як самим експертом, так і судовою практикою, тому суд першої інстанції обґрунтовано визначив застосовне право та дійшов самостійних висновків щодо правовідносин сторін.
Щодо твердження апелянта про те, що судом першої інстанції визнано доведеними обставини, які не були доведені належним чином. Кредитор зазначає, що доводи апелянта щодо неповноти висновку експерта є безпідставними, оскільки у самому висновку чітко встановлено факт абсолютного відступлення права вимоги, що означає повний перехід до нового кредитора всіх прав і обов`язків за договором позики, включаючи право вимагати основний борг та нараховані відсотки. Суд першої інстанції детально дослідив відповідні положення договору відступлення, встановив їх відповідність вимогам іноземного права та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність переходу прав до нового кредитора, здійснивши при цьому самостійну оцінку доказів і зіставлення висновку експерта з офіційними джерелами права. 

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції. 

Центральний апеляційний господарський суд ухвалою від 19.09.2025, постановленою колегією у складі суддів Паруснікова Ю.Б. (доповідач), Верхогляд Т.А., Чередка А.Є., відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2025 і від 26.06.2025 у справі № 904/6023/21.
Судді Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А., Чередко А.Є. подали заяви про самовідвід від розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2025 і від 26.06.2025 у справі № 904/6023/21, які задоволено ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.01.2026.
Справу № 904/6023/21 передано для визначення складу суду в порядку, встановленому статтею 32 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Соп`яненко О.Ю. (суддя-доповідач), судді: Джепа Ю.А., Мартинюк С.В. 
Центральний апеляційний господарський суд ухвалою від 09.02.2026 прийняв апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2025 і від 26.06.2025 у справі № 904/6023/21 до свого провадження та призначив до розгляду у судовому засіданні.
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.
30.09.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані ухвали - без змін.
25.11.2025 та 11.03.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від скаржника надійшли пояснення.
В судове засідання 24.03.2026 з`явилися представники скаржника, арбітражний керуючий Шевченко В.Є., представник боржника та адвокат кредитора NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED. 
Колегія суддів у судовому засіданні 24.03.2026 оголосила скорочену постанову.

5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

05.09.2012 між IFL International Finance & Leasing Ltd. (Позикодавець) та Товариством (Позичальник) укладено Договір позики, згідно з умовами якого:
- Позикодавець надає Позичальнику позику на поповнення обігових коштів для ведення ним господарської діяльності в сумі 20 000 000,00 доларів США (надалі - позика) на строк з дати надходження першого траншу і до 04.09.2022, з виплатою процентів за користування позикою, виходячи із 11% річних. Позичальник зобов`язується використати позику за призначенням та повернути її, а також сплатити проценти за користування позикою в порядку та на умовах, визначених цим договором (пункт 1.1 Договору позики);
- всі отримані Позичальником суми позики підлягають поверненню, а належна сума процентів - оплаті не пізніше 04.09.2022. За дату початку дії позики та нарахування процентів приймається дата надходження першого траншу на рахунок Позичальника (пункти 3.1, 3.2 Договору позики);
- Позичальник зобов`язаний повернути позику Позикодавцеві, а також сплатити проценти за цим договором не пізніше 04.09.2022. Погашення позики та процентів здійснюється з рахунку Позичальника, зазначеного в розділі 12 цього договору (пункт 5.1 Договору позики);
- за користування позикою Позичальник сплачує Позикодавцю 11% річних. Нарахування процентів здійснюється щоквартально, починаючи з дати отримання першого траншу. При цьому проценти нараховуються за фактичну кількість днів користування позикою на суму фактичного залишку. При нарахуванні процентів застосовується метод «факт/факт», коли для розрахунку береться фактична кількість днів у місяці та році (365 або 366). При цьому враховується перший день користування позикою (пункт 5.2 Договору позики);
- проценти за користування позикою виплачуються в повному обсязі не пізніше дати погашення (пункт 5.3 Договору позики);
- договір набирає чинності з моменту його реєстрації в територіальному управлінні Національного банку України згідно з чинним законодавством України та діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 11.1 Договору позики);
22.11.2013 між Позикодавцем та Позичальником укладено Додатковий договір № 1 до договору позики № 1.1 від 05.09.2012, за умовами якого сторони дійшли згоди викласти пункти 3.3, 3.5, 11.2 Договору позики в новій редакції.
Зокрема пунктом 11.2 Договору позики передбачено, що за винятком випадків, передбачених пунктом 3.5 Договору, позика та всі додаткові виплати за цим договором підлягають сплаті негайно без попереднього повідомлення позикодавця при настанні будь-якої з нижченаведених обставин або їх сукупності:
- набуття законної сили наказом, постановою або ухвалою суду про визнання Позичальника неплатоспроможним або банкрутом;
- Позичальник подає клопотання або заяву до будь-якого суду або адміністративного органу про призначення управителя, вигодонабувача або ліквідатора Позичальника або будь-якої істотної частини його активів;
- будь-яка третя особа розпочинає будь-яке провадження стосовно Позичальника згідно з законодавством будь-якої юрисдикції, що регулює питання банкрутства, реорганізації, компромісу, санації, неплатоспроможності, розстрочення заборгованості, розпуску або ліквідації, діючого на дату цього договору або такого, що набуде чинності у майбутньому.
23.05.2014 між Позикодавцем та Позичальником укладено Додатковий договір № 2 до Договору позики, за умовами якого сторони, крім іншого, визначили, що процент за користування кредитом у період з дати набрання чинності Договором позики до 31.05.2014 становить 11%; у період з 01.06.2014 по 30.06.2015 становить 2,5%; у період з 01.07.2015 по 04.09.2022 становить 11%.
24.06.2015 між Позикодавцем та Позичальником укладено Додатковий договір № 3 до Договору позики, за умовами якого сторони, крім іншого, визначили, що процент за користування кредитом у період з дати набрання чинності Договором позики до 31.05.2014 становить 11%; у період з 01.06.2014 по 30.06.2016 становить 2,5%; у період з 01.07.2016 по 04.09.2022 становить 11%.
25.05.2016 між Позикодавцем та Позичальником укладено Додатковий договір № 4 до Договору позики, за умовами якого сторони внесли зміни наступного змісту:
- пункт 4.5 Договору позики виклали в такій редакції: «Кожен з траншів, на які позичальником подано запит, надається позичальнику в доларах США у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок позичальника. Датою надання Позики (траншу) є дата зарахування відповідної суми грошових коштів на поточний рахунок позичальника. Загальна сума позики складається з усіх сум перерахованих протягом дії цього Договору. У випадку якщо банк - кореспондент утримує комісію, то ця комісія зараховується до загальних сум позики, отриманих Позичальником з дати підписання цього Договору»;
- пункт 5.2 Договору позики виклали в такій редакції: «Нарахування процентів здійснюється у валюті позики щомісячно, починаючи із дати надання кожного траншу позики, за фактичну кількість днів користування позикою на суму фактичного залишку (неповернутих коштів). При нарахуванні процентів застосовується метод «факт/факт», коли для розрахунку береться фактична кількість днів у місяці та році (365 або 366). При цьому враховується перший день користування позикою і не враховується останній день користування позикою.»
02.06.2016 між Позикодавцем та Позичальником укладено Додатковий договір № 5 до Договору позики, за умовами якого сторони, крім іншого, визначили, що процент за користування кредитом у період з дати набрання чинності Договором позики до 31.05.2014 становить 11%; у період з 01.06.2014 по 30.06.2016 становить 2,5%; у період з 01.07.2016 по 31.12.2016 становить 1%; у період з 01.01.2017 по 04.09.2022 становить 6,5%.
07.12.2016 між Позикодавцем та Позичальником укладено Додатковий договір № 6 до Договору позики, за умовами якого сторони, крім іншого, визначили, що процент за користування кредитом у період з дати набрання чинності Договором позики до 31.05.2014 становить 11%; у період з 01.06.2014 по 30.06.2016 становить 2,5%; у період з 01.07.2016 по 31.12.2016 становить 1%; у період з 01.01.2017 по 04.09.2022 становить 1%.
На виконання умов Договору позики в період часу з 04.10.2012 по 24.05.2016 Позикодавцем було перераховано на рахунок Позичальника грошові кошти в загальному розмірі 17 925 000,00 доларів США.
31.05.2016 між IFL International Finance & Liasing Ltd (Первісний позикодавець), Компанією (Новий позикодавець) та Товариством (Боржник) укладено Контракт, відповідно до якого Первісний позикодавець відступає, а Новий позикодавець набуває право вимоги, належне Первісному позикодавцю за Договором позики.
Пунктом 1.2 Контракту встановлено, що Боржник на дату підписання цього Контракту має заборгованість перед Первісним позикодавцем в сумі 20 337 503,80 доларів США, у тому числі відсотки 2 412 503,80 доларів США.
Відповідно до пункту 1.3 Контракту до Нового позикодавця переходять всі права та обов`язки Первісного позикодавця за Основним зобов`язанням.
За результатом нарахування Новим позикодавцем (Компанією) процентів за користування позикою за період часу з 31.05.2016 по 30.06.2021 загальний розмір процентів за весь час дії Контракту складає 3 345 238,48 доларів США. 
NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED звернулось до господарського суду із заявою про визнання непогашеної заборгованості ТОВ «Ніко Авто Інвест» перед NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED у загальному розмірі 21 270 238,48 (двадцять один мільйон двісті сімдесят тисяч двісті тридцять вісім) доларів США, 48 центів, (що за офіційним курсом дол. США до грн, встановленим НБУ станом на 29.07.2021 року (1 дол. США = 26,8628 грн) становить 571 378 162, 24 грн), яка складається з:
- 17 925 000,00 доларів США основний борг (що за офіційним курсом дол. США до грн., встановленим НБУ станом на 29.07.2021 (1 дол. США = 26,8628 грн) становить 481 515 690,00 грн);
- 3 345 238,48 доларів США нараховані відсотки за користування позикою (що за офіційним курсом дол. США до грн, встановленим НБУ станом на 29.07.2021 року (1 дол. США = 26,8628 грн) становить 89 862 472, 24 грн).
За результатами розгляду вимог кредитора, ухвалою від 12.03.2025 грошові вимоги визнані та включені до реєстру вимог кредиторів: NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED (2002, Nicosia, Cyprus, Agias Paraskevis, 23, НЕ141846) в розмірі 4540,00 грн - судовий збір (1 черга задоволення), 571 378 162,24 грн - основний борг (4 черга задоволення).
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань засновником (учасником) Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест» є Товариство з обмеженою відповідальністю «КУА «Ковін Капітал» (100 відсотків часток), що діє від власного імені та в інтересах та за рахунок ПВНЗІФ «Корпоративні інвестиції» і ПВНЗІФ «РУБІН», кінцевим бенефіціарним власником визначена ОСОБА_5 .
Товариство з обмеженою відповідальністю «КУА «Ковін Капітал» визнано судом заінтересованою особою стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест».
Відповідно до відомостей, які наявні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «АЙ.ТІ.ЕС.-ГРУП» слідує, що засновниками товариства є:
- NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED (Кіпр) - 55 %;
- ОСОБА_6 - 35 %; 
- ТОВ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «КОВІН КАПІТАЛ» - 10 %.
Кінцевими бенефіціарними власниками Товариства є: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 .
Зі структури власності ТОВ «Фінансова компанія «НІКО КАПІТАЛ», станом на 24.01.2025, АТ «Укрексімбанк» були встановлені наступні відомості:
- єдиним власником NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED є ОСОБА_1 ;
- NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED є власником 100% корпоративних прав Пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «Корпоративні інвестиції» та 100% корпоративних прав Пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду «РУБІН»;
- ТОВ «Компанія з управління активами «КОВІН КАПІТАЛ» управляє активами вказаних фондів.

6. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, погоджується з правовим обґрунтуванням та висновками Господарського суду Дніпропетровської області з огляду на наступне.

Щодо заяви кредитора про визнання грошових вимог до боржника у справі про банкрутство (ухвала від 12.03.2025).
Положення статті 1 КУзПБ визначає грошове зобов`язання (борг) як зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.
Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема статтями 45, 46, 47 КУзПБ, за змістом яких під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, суд має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам, поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).
02.08.2021 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED (2002, Nicosia, Cyprus, Agias Paraskevis, 23, НЕ141846) з грошовими вимогами до боржника у загальному розмірі 21 270 238,48 (двадцять один мільйон двісті сімдесят тисяч двісті тридцять вісім) доларів США, 48 центів, (що за офіційним курсом дол. США до грн., встановленим НБУ станом на 29.07.2021 року (1 дол. США = 26,8628 грн.) становить 571 378 162, 24 грн.), яка складається з:
- 17 925 000,00 доларів США основний борг (що за офіційним курсом дол. США до грн., встановленим НБУ станом на 29.07.2021 року (1 дол. США = 26,8628 грн.) становить 481 515 690,00 грн.);
- 3 345 238,48 доларів США нараховані відсотки за користування позикою (що за офіційним курсом дол. США до грн., встановленим НБУ станом на 29.07.2021 року (1 дол. США = 26,8628 грн.) становить 89 862 472, 24 грн.). 
Вказана заява обґрунтована наступним. 
05.09.2012 між IFL International Finance & Leasing Ltd. (Позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест» (Позичальник) укладено Договір позики, відповідно до якого позичальник отримав позику на поповнення обігових коштів для ведення ним господарської діяльності в сумі 20 000 000,00 доларів США на строк з дати надходження першого траншу і до 04.09.2022, з виплатою процентів за користування позикою, виходячи із 11% річних.
Додатково між Позикодавцем та Позичальником були укладені Додатковий договір №1 від 22.11.2013, Додатковий договір № 2 від 23.05.2014, Додатковий договір № 4 від 25.05.2016, Додатковий договір № 5 від 02.06.2016 та Додатковий договір № 6 від 07.12.2016, якими внесені відповідні зміни до Договору позики до 05.09.2012.
На виконання умов Договору позики в період часу з 04.10.2012 по 24.05.2016 Позикодавцем було перераховано на рахунок Позичальника грошові кошти в загальному розмірі 17 925 000,00 доларів США. 
31.05.2016 між IFL International Finance & Liasing Ltd (Первісний позикодавець), NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED (Новий позикодавець) та ТОВ «Ніко Авто Інвест» (Боржник) укладено Контракт, відповідно до якого Первісний позикодавець відступає, а Новий позикодавець набуває право вимоги, належне Первісному позикодавцю за Договором позики. На дату підписання Контракту заборгованість ТОВ «Ніко Авто Інвест» перед Первісним позикодавцем становила 20 337 503,80 доларів США, у тому числі відсотки 2 412 503,80 доларів США.
Відповідно до пункту 1.3 Контракту до Нового позикодавця переходять всі права та обов`язки Первісного позикодавця за Основним зобов`язанням. За результатом нарахування Новим позикодавцем (NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED) процентів за користування позикою за період часу з 31.05.2016 по 30.06.2021 загальний розмір процентів за весь час дії Контракту склав 3 345 238,48 доларів США.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 визнано грошові вимоги NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED (2002, Nicosia, Cyprus, Agias Paraskevis, 23, НЕ141846) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест» (49126, Дніпропетровська область, місто Дніпро, Соборний район, вулиця Космічна, будинок 27Д, код ЄДРПОУ 36926449) в розмірі 4540,00 грн. - судовий збір (1 черга), 571 378 162,24 грн. - основний борг (4 черга).
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 02.08.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 у справі №904/6023/21 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 10.01.2024 касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено частково; ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.08.2023 у справі №904/6023/21 скасовано; справу у скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області. 
Скеровуючи справу № 904/6023/21 на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 визнав правомірним висновок судів попередніх інстанцій про документальне підтвердження підстав виникнення та розміру грошових зобов`язань Боржника (Товариства) щодо повернення отриманої позики перед Первісним позикодавцем (компанією IFL International Finance & Liasing Ltd). 
Проте, нез`ясування попередніми судовими інстанціями обставин щодо сутності умов Контракту, укладеного між Боржником та кредитором-нерезидентом, невстановлення правової природи цього Контракту відповідно до вимог Закону України «Про міжнародне приватне право» та, у зв`язку з цим, неврахування правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, призвели до скасування судових рішень у справі і направлення справи на розгляд суду першої інстанції. Судами не було виконано обов`язку щодо встановлення змісту норм права Великобританії щодо порядку заміни кредитора у зобов`язанні.
Під час нового розгляду заяви NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED про визнання кредиторських вимог суд першої інстанції правильно визначив, що застосуванню в зобов`язальних правовідносинах між резидентом України (боржником) та нерезидентом України (кредитором) необхідно керуватися приписами Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 № 2709-IV (далі - Закон № 2709-IV), яким встановлено порядок урегулювання приватноправових відносин суб`єктів, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону №2709-IV у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом (частина друга статті 5 цього Закону).
Зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 33 Закону № 2709-IV).
Частиною першої статті 33 Закону № 2709-IV передбачено, що дійсність правочину, його тлумачення та правові наслідки недійсності правочину визначаються правом, що застосовується до змісту правочину.
Отже, у правовідносинах з іноземним елементом, які виникли на підставі правочину з вибором сторонами права іноземної держави, що підлягає застосуванню до таких правовідносин, як зміст правочину, так і його тлумачення визначаються іноземним правом, що сторони обрали за принципом автономії волі.
У справі, що розглядається, між Боржником, Первісним позикодавцем (компанією IFL International Finance & Liasing Ltd) та Новим позикодавцем - Компанією Niko holding & Investment limited склались приватноправові відносини за Контрактом, у яких наявні іноземні елементи (сторонами вказаного правочину є іноземні юридичні особи). За змістом пунктів 5.3, 6.1 Контракту право, яким регулюється даний контракт, є право Великобританії. Усі правовідносини, що виникають з цього Контракту, у тому числі пов`язані з дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього контракту, тлумаченням умов, визначенням наслідків недійсності або порушення умов контракту, регулюються цим контрактом та правом Великобританії, а також звичаями ділового обороту, які застосовуються до таких правовідносин на підставі принципів добросовісності, розумності, справедливості. 
Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 14.05.2024 звернувся до отримуючого органу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії - Legal Directorate of Foreign, Commonwealth & Development Office, King Charles Street, London SW1A 2AH, United Kingdom (тел.: +44(0)20 7008 5000, ел.пошта: ECIFL@fco.gov.uk) із запитом про надання інформації щодо встановлення змісту норм права Англії та Уельсу, які регулюють питання переходу права вимоги до боржника (заміни кредитора у зобов`язанні), проте станом на 12.03.2025 відповіді на вищевказаний запит не отримав.
Поряд з цим, кредитором NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED було долучено до матеріалів справи юридичний висновок від 09.04.2024, складений адвокатом Ендрю Лічем на замовлення заявника з метою з`ясування норм іноземної держави щодо порядку заміни кредитора у зобов`язанні.
Так, суд врахував викладену у висновку інформацію щодо визначення у Контракті права Великобританії, яким регулюється даний контракт: « 7.2. СК або Сполучене Королівство має більше, ніж одну юрисдикцію та включає, наприклад, Англію та Уельс, Шотландію та Північну Ірландію. Відповідно, використання посилання на Великобританію при прагненні встановити застосовне право є помилковим. Менше з тим, це поширена помилка, і суди Англії та Уельсу раніше розглядали питання щодо тлумачення цього формулювання. Дія вищезазначених положень, ймовірно, полягатиме в тому, що Контракт про відступлення регулюватиметься правом Англії та Уельсу. Цей висновок підтверджується справою «А.К. Кабло Імалат САН ВЕ ТІК А.С. проти Інтамекс С.А», у якій суддя Тір підтвердив, що незважаючи на те, що в тому, що стосується питань приватного права немає такого поняття як «право СК» або «суди СК», дуже ймовірно, що у сфері міжнародної торгівлі, коли дві сторони, жодна з яких не є резидентом Сполученого Королівства, посилаються на «суди СК» та «право СК», їхній намір полягає в тому, щоб посилатися на «англійські суди» та «англійське право»»
Підсумовуючи викладене у юридичному висновку, адвокат зазначив, що «Контракт про відступлення відповідає вимогам англійського права щодо законного відступлення. Юридичними наслідками відступлення є те, що переваги за Договором позики були передані NНІ, що дозволяє NНI вимагати від NАІ усі платежі, які NАI зобов`язана сплатити в рамках Договору позики. Це, зокрема, включає будь-які відсотки, нараховані з дати укладення Контракту про відступлення».
За результатом дослідження наданого висновку з урахуванням приписів статті 109 Господарського процесуального кодексу України, шляхом зіставлення інформації, викладеної у висновку, із офіційними текстами Закону про компанії 2006 року та Закону про право власності 1925 https://www.legislation.gov.uk/ukpga/2006/46/introduction/2015-01-10; https: //www.legislation.gov.uk/ukpga/Geo5/15-16/20/2015-10-01), які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо правомірності набуття NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED прав за договором відступлення права вимоги.
Враховуючи презумпцію правомірності правочинів (стаття 204 Цивільного кодексу України) апеляційний суд приходить до висновку, що NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED набуло право вимоги до ТОВ «Ніко Авто Інвест» за Контрактом від 31.05.2016. 
Відповідно до положень частин першої, третьої, шостої статті 45 КУзПБ:
- конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство;
- до заяви в обов`язковому порядку додаються, зокрема, документи, які підтверджують грошові вимоги до боржника;
- за результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.
У питанні порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та ролі й обов`язків суду на цій стадії колегія суддів враховує усталені правові висновки Верховного Суду, що полягають у такому:
- заявник сам визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги; проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство. Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанова від 26.02.2019 у справі № 908/710/18);
- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником. Заявлені до боржника грошові вимоги конкурсних кредиторів можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанова від 26.02.2019 у справі № 908/710/18);
- на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них (постанова від 23.04.2019 у справі №910/21939/15);
- покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог. Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України), допустимості (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України), достовірності (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України) та вірогідності (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів (постанови від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18 та від 01.03.2023 у справі № 902/221/22);
- розглядаючи кредиторські вимоги, суд в силу норм статей 45-47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (постанова від 21.10.2021 у справі № 913/479/18);
- використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання грошових вимог кредитора NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED з наведених вище міркувань.
Твердження скаржника у апеляційній скарзі, що під час розгляду справи господарським судом у встановленому законодавством порядку застосовано лише один з передбачених законодавством способів для з`ясування змісту норм права іноземної держави, відповідь за наслідками виконання якого на час ухвалення оскаржуваної ухвали не надійшла, спростовується наступним.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів. Особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм. Якщо зміст норм права іноземної держави в розумні строки не встановлений, незважаючи на вжиті згідно з цією статтею заходи, застосовується право України.
Так, ухвалою від 28.03.2024 господарський суд звернувся до Міністерства юстиції України для встановлення змісту норм права Англії та Уельсу, які регулюють питання переходу права вимоги до боржника (заміни кредитора у зобов`язанні). 
На відповідний запит суду надійшла відповідь Міністерства юстиції України (№ 64356/67394-22-24/12.1.3), у якій зазначено, що Господарський суд Дніпропетровської області, діючи в рамках Європейської конвенції про інформацію щодо іноземного законодавства 1968 року, може звернутись із запитом, до якого додається переклад англійською мовою, безпосередньо до отримуючого закладу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.
Такий запит (із додаванням перекладу англійською мовою ухвали суду) був зроблений судом відповідною ухвалою від 14.05.2024 (з урахуванням ухвали суду від 24.07.2024 ).
З урахуванням неотримання у розумний строк (з 14.05.2024 по 12.03.2025) відповіді компетентного органу Великої Британії судом першої інстанції винесена оскаржувана ухвала від 12.03.2025 про розгляд та визнання кредиторських вимог NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED.
Щодо взяття господарським судом до уваги та покладення в основу оскаржуваної ухвали від 12 березня 2025 правового висновку від 09.04.2024 з питань, поставлених судом щодо з`ясування норм права Великобританії, складеного адвокатом вищих судів Англії та Уельсу Ендрю Лічем, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно врахував положення статті 109 ГПК України в частині того, що висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Отже, суд посилався в оскаржуваній ухвалі на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та зробив самостійні висновки щодо підставності вимог кредитора у справі про банкрутство. 

Щодо ухвали місцевого господарського суду від 26.06.2025, постановленої за результатами попереднього засідання, в частині визнання кредиторів NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED та Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙ.ТІ.ЕС. - ГРУП" такими, що мають право вирішального голосу на зборах/комітеті кредиторів.
Відповідно до положень частини 2 статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються, зокрема: розмір, черговість задоволення кожної визнаної вимоги та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, у тому числі вимог кредиторів, які є заінтересованими стосовно боржника. Конкурсні кредитори, заінтересовані стосовно боржника, не мають права вирішального голосу на зборах (комітеті) кредиторів.
За змістом наведеного в частині 1 статті 1 КУзПБ визначення, для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно боржника є:
- юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює або протягом останніх трьох років здійснювала контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює або протягом останніх трьох років здійснював боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває або протягом останніх трьох років перебував під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство;
- особи, з якими чи на користь яких боржник вчиняв правочини з відчуження майна боржника, які не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності;
- сторона фраудаторного правочину, вчиненого боржником, або правочину, який згідно із статтею 42 цього Кодексу визнано недійсним;
- а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, стосовно яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими;
- кредитор, який протягом шести місяців до дати відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або процедури превентивної реструктуризації прямо чи опосередковано набув право вимоги до боржника від кредитора, заінтересованого стосовно боржника.
Верховний Суд у постанові від 05.11.2025 у справі №914/597/23 зауважив, що положення КУзПБ встановлюють критерії ідентифікації заінтересованих осіб стосовно боржника та окреслюють правові наслідки такого статусу (обмеження щодо участі у голосуванні на зборах та комітеті кредиторів, щодо вирішення долі майнових активів боржника, щодо припинення повноважень арбітражного керуючого та призначення іншого тощо).
Верховний Суд у зазначеній постанові дійшов висновку, що за змістом нормативного визначення слідує, що заінтересованими визнаються особи, які мають безпосередні або опосередковані зв`язки з боржником, що потенційно може впливати на їхню неупередженість у процедурі банкрутства. Тож визнання особи заінтересованою стосовно боржника у процедурі банкрутства виконує важливу функцію, забезпечуючи баланс інтересів усіх кредиторів у справі.
При цьому очевидним є наявність у заінтересованого кредитора та боржника спільного інтересу, зазвичай майнового, пов`язаного із майновими активами боржника, реалізація яких спрямовується на задоволення вимог кредиторів. Існування зазначеного спільного інтересу зумовлює зацікавленість боржника у наявності в такого кредитора якнайбільшої кількості голосів на зборах та комітеті кредиторів з метою впливу на хід процедури банкрутства (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2026 у справі № 917/339/25). 
Оскаржуваною ухвалою від 26.06.2025 суд першої інстанції завершив попереднє судове засідання у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест» та визнав, зокрема, кредиторів NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED та Товариство з обмеженою відповідальністю "АЙ.ТІ.ЕС. - ГРУП" такими, що мають право вирішального голосу на зборах/комітеті кредиторів.
Скаржник у апеляційній скарзі вказує на те, що кредитор NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED є заінтересованим до Боржника, оскільки існують прямі та опосередковані зв`язки між вказаним кредитором та боржником, структура власності через ПВНЗІФи створює фінансову залежність та контроль, особа бенефіціара ( ОСОБА_1 ) здійснює реальний вплив як на кредитора, так і на боржника. 
Щодо ТОВ «АЙ.ТІ.ЕС. - ГРУП» скаржник зазначає, що засновниками товариства є НІКО ХОЛДІНГ ЕНД ІНВЕСТМЕНТ ЛІМІТЕД (Кіпр) - 55%; ОСОБА_6 - 35%; ТОВ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «КОВІН КАПІТАЛ» - 10%; кінцевими бенефіціарними власниками товариства є ОСОБА_1 , ОСОБА_6 . 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із наведеним судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі обгрунтуванням і зауважує наступне.
З 1 січня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України з процедур банкрутства та деяких інших законодавчих актів України щодо імплементації Директиви Європейського парламенту та Ради Європейського Союзу 2019/1023 та запровадження процедур превентивної реструктуризації» від 19.09.2024. Законодавча конкретизація відповідно до цього Закону терміну «заінтересовані особи стосовно боржника» запровадила комплекс заходів, які повинні завадити штучному або недобросовісному впливу на процедуру банкрутства особами, які пов`язані із боржником, та які можуть завдати шкоду конкурсним інтересам добросовісних кредиторів.
Судом першої інстанції був проаналізований, зокрема, такий критерій заінтересованої особи стосовно боржника як контроль над боржником та контроль боржником над особою кредитора. 
Такий контроль може бути як прямий так і опосередкований. Необхідним є встановлення механізму впливу на боржника як під час процедури банкрутства так і поза межами судового провадження - через господарську або корпоративну діяльність.
Для визначення механізмів контролю суд застосував приписи Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», Закону України «Про інститути спільного інвестування», Закону України «Про захист економічної конкуренції», Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» в сукупності із вимогами статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань засновником (учасником) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Авто Інвест" (боржника) є Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ковін Капітал» (100 відсотків часток), що діє від власного імені та в інтересах та за рахунок ПВНЗІФ «Корпоративні інвестиції» і ПВНЗІФ «РУБІН».
ТОВ «КУА «КОВІН КАПІТАЛ» володіють наступні особи: ОСОБА_2 , розмір частки - 98,69 %; ОСОБА_7 - 1,31 %.
Засновниками ТОВ «АЙ.ТІ.ЕС.-ГРУП» є NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED (Кіпр) - 55 %; ОСОБА_6 - 35 %; ТОВ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «КОВІН КАПІТАЛ» - 10 %. Кінцевими бенефіціарними власниками товариства є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .
Відповідно до дослідженого судом Свідоцтва NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED, станом на 07.12.2016 слідує, що акціонерами даної Компанії є: ОСОБА_8 (акцій 7500), ОСОБА_9 (акцій 3750), ОСОБА_10 (акцій 3750).
У той же час, АТ «Укрексімбанк» посилаючись на інформацію, яка була отримана із сайту ТОВ «Фінансова компанія «НІКО КАПІТАЛ», стверджує, що станом на 24.01.2025 єдиним власником NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED є ОСОБА_1 . Проти вказаного заперечень суду не надійшло.
Згідно зі ст. 63 Закону України «Про інститути спільного інвестування» (далі - Закон №5080-VI) компанія з управління активами здійснює управління активами інституту спільного інвестування.
Компанія з управління активами бере участь в управлінні діяльністю юридичної особи, акції (частки, паї) якої належать до складу активів інституту спільного інвестування, активами якого компанія управляє.
Статтею 41 Закону України «Про інститути спільного інвестування» надано визначення поняттю «пайовий фонд», відповідно до якого пайовий фонд - сукупність активів, що належать учасникам такого фонду на праві спільної часткової власності, перебувають в управлінні компанії з управління активами та обліковуються нею окремо від результатів її господарської діяльності. Пайовий фонд не є юридичною особою і не може мати посадових осіб (ч. 3). 
Пайовий фонд створюється компанією з управління активами. Особливості створення такого фонду також врегульовані ст. 42 відповідного Закону. Емітентом інвестиційних сертифікатів пайового фонду є компанія з управління активами такого фонду (ч. 4). 
Частиною 2 статті 43 Закону визначено, що укладаючи договори за рахунок активів пайового фонду, компанія з управління активами діє від свого імені в інтересах пайового фонду з обов`язковим зазначенням у таких договорах реквізитів фонду. Згідно з положеннями частини 3 статті 43 вказаного закону активи пайового фонду, у тому числі нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та спеціальні майнові права на них, цінні папери і депозити, реєструються у встановленому порядку на ім`я компанії з управління активами з обов`язковим зазначенням реквізитів такого фонду. Активи пайового фонду, у тому числі нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та спеціальні майнові права на них, цінні папери і депозити, реєструються у встановленому порядку на ім`я компанії з управління активами з обов`язковим зазначенням реквізитів такого фонду (ч. 3).
Отже, дослідивши законодавчі приписи положень Закону №5080-VI, колегія суддів дійшла до висновку, що корпоративні права (частка у статутному капіталі) ТОВ «Ніко Авто Інвест» зареєстровані за ТОВ «КУА «КОВІН КАПІТАЛ» як юридичною особою, а не за відповідними пайовими інвестиційними фондами ПВНЗІФ «Корпоративні інвестиції» і ПВНЗІФ «РУБІН», в інтересах та за рахунок яких виступає компанія з управління активами. 
Так само, суд першої інстанції обґрунтовано погодився з доводами NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED відносно того, що пайові фонди, а саме ПВНЗІФ «Корпоративні інвестиції» та ПВНЗІФ «Рубін», створені ТОВ «КУА «Ковін Капітал» як компанією з управління активами, а її (КУА) кінцевим бенефіціарним власником є ОСОБА_2 . 
Також суд першої інстанції надав оцінку обставині, що кредитор NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED є власником інвестиційних сертифікатів відповідних пайових фондів. Інвестиційним сертифікатом відповідно до визначення, наведеного у ст. 1 Закону №5080-VI є цінний папір, емітентом якого є компанія з управління активами пайового інвестиційного фонду та який засвідчує право власності учасника пайового фонду на частку в пайовому фонді та право на отримання дивідендів (для закритого пайового фонду).
Учасником пайового фонду є юридична або фізична особа, яка є власником інвестиційного сертифіката такого фонду. Учасники пайового фонду не мають права впливати на діяльність компанії з управління активами. Учасники пайового фонду не відповідають за зобов`язаннями пайового фонду і несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю пайового фонду, тільки в межах належних їм інвестиційних сертифікатів фонду, крім учасників пайового фонду, до складу активів яких входять акції банків, які у такому разі відповідають за зобов`язаннями банку відповідно до закону (ст. 45 Закону).
Отже, власники інвестиційних сертифікатів в силу наведених приписів Закону мають право на отримання дивідендів (як частини прибутку) без права на управління інвестиційним фондом. 
Суд першої інстанції правильно встановив також і ту обставину, що згідно з Законом України «Про інститути спільного інвестування» пайові фонди мають своїх учасників (власників інвестиційних сертифікатів), які за своїм правовим статусом не є учасниками (засновниками) та/або кінцевими бенефіціарними власниками (контролерами) юридичних осіб у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». 
Отже, виходячи із законодавчо встановлених приписів, суб`єктом, який створив та який здійснює управління активом (корпоративними правами/часткою у статутному капіталі ТОВ «Ніко Авто Інвест»), що належить відповідним пайовим інвестиційним фондам, є ТОВ «КУА «Ковін Капітал», а не кредитори NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED та ТОВ «АЙ.ТІ.ЕС.-ГРУП», що спростовує твердження апелянта про фінансову залежність та контроль зазначених кредиторів над боржником.
Законодавче регулювання питання щодо здійснення контролю (вирішального впливу) на діяльність суб`єктів господарювання, а також визначення понять контроль, контролер, кінцевий бенефіціарний власник для правозастосування в Україні передбачено низкою нормативно-правових актів: Кодексом України з процедур банкрутства, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», Законом України «Про інститути спільного інвестування», Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Законом України «Про захист економічної конкуренції».
Відповідно до положень пункту 30 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закон №361-IX) кінцевий бенефіціарний власник - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція.
Кінцевим бенефіціарним власником є для юридичних осіб - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння).
Ознакою здійснення прямого вирішального впливу на діяльність є безпосереднє володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи.
Ознаками здійснення непрямого вирішального впливу на діяльність є принаймні володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб, трасти або інші подібні правові утворення, чи здійснення вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи, або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, незалежно від формального володіння.
При цьому кінцевим бенефіціарним власником не може бути особа, яка має формальне право на 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі, але є комерційним агентом, номінальним власником або номінальним утримувачем, або лише посередником щодо такого права.
Таким чином, зважаючи на викладені вище положення законодавства щодо визначення кінцевого бенефіціарного власника (контролера), що здійснює вирішальний вплив на юридичну особу, обов`язковою умовою (вимогою) для цього є наявність факту володіння особою (кінцевим бенефіціарним власником) не менше ніж 25 (двадцять п`ять) відсотків у статутному капіталі цієї юридичної особи.
Засновниками ТОВ «АЙ.ТІ.ЕС.-ГРУП» є:
- ТОВ «КУА «Ковін Капітал», розмір частки - 10 % (70 000 грн.);
- ОСОБА_1 , розмір частки - 55 % (385 000,00 грн.);
- ОСОБА_6 , розмір частки - 35 % (245 000,00 грн.)
При цьому, кінцевими бенефіціарним власниками є наступні фізичні особи: ОСОБА_1 , розмір частки - 55 %; ОСОБА_6 , розмір частки - 35 % відповідно. 
Структура власності ТОВ «Ніко Авто Інвест» відповідно до наявної в матеріалах справи інформації має такий вигляд:
- ТОВ «КУА «Ковін Капітал», що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок ПВНЗІФ «Корпоративні інвестиції» і ПВНЗІФ «Рубін» (засновник); розмір частки - 100 %;
- ОСОБА_2 - кінцевий бенефіціарний власник (контролер); тип бенефіціарного володіння: непрямий вирішальний вплив, відсоток частки у статутному капіталі - 98,69 %.
У ТОВ «КУА «Ковін Капітал» структура власності має такий вигляд:
- ОСОБА_2 (засновник, кінцевий бенефіціарний власник, розмір частки - 98,69 % (7 505 500,00 грн.);
- ОСОБА_7 (засновник); розмір частки - 1,31 % (100 000,00 грн.).
Єдиним власником NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED (100%) є ОСОБА_1 .
Отже, зважаючи на наявні у матеріалах справи документи, суд вважає достатніми та достовірними відомості, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Ніко Авто Інвест», ТОВ «КУА «Ковін Капітал», ТОВ «АЙ.ТІ.ЕС.-ГРУП», на які посилається кредитор, в частині визначення їх структур власності, відомостей про кінцевих бенефіціарних власників цих товариств.
Згідно зі статею 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» контроль - це можливість однієї чи декількох юридичних та/або фізичних осіб чинити вирішальний вплив на господарську діяльність суб`єкта господарювання чи його частини, який здійснюється безпосередньо або через інших осіб, зокрема завдяки: 
1) праву володіння чи користування всіма активами чи їх значною частиною; 
2) праву, яке забезпечує вирішальний вплив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління суб`єкта господарювання;
3) укладенню договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління суб`єкта господарювання; 
4) заміщенню посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу суб`єкта господарювання особою, яка вже обіймає одну чи кілька із зазначених посад в інших суб`єктах господарювання; 
5) обійманню більше половини посад членів спостережної ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів суб`єкта господарювання особами, які вже обіймають одну чи кілька із зазначених посад в іншому суб`єкті господарювання.
Отже, законодавцем у Законі України «Про захист економічної конкуренції» імперативно визначено, які обов`язкові елементи здійснення вирішального впливу на діяльність контрольованої юридичної особи - суб`єкта господарювання мають мати місце при віднесенні такого суб`єкта господарювання (юридичної особи) до контрольованих іншими фізичними та/або юридичними особами.
Разом з тим, колегія суддів погоджується, що АТ «Укрексімбанк» не наведено та не підтверджено належними доказами наявність хоча б одного із вище перелічених елементів, з наявності яких би вбачалося здійснення фізичною особою ОСОБА_4 як бенефіціарним власником кредиторів у справі ТОВ «АЙ.ТІ.ЕС.-ГРУП» та NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED вирішального впливу на господарську діяльність ТОВ «Ніко Авто Інвест».
За наслідком здійсненого судом першої інстанції аналізу та дослідження наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи діючі законодавчі норми щодо здійснення контролю, кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), а також зважаючи на фактичні обставини, встановлені у справі, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є контролером (кінцевим бенефіціарним власником) ТОВ «АЙ.ТІ.ЕС.-ГРУП» та власником NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED, але не є особою, під контролем якої знаходиться боржник ТОВ «Ніко Авто Інвест».
З огляду на встановлені фактичні обставини, посилання АТ «Укрексімбанк» на те, що кредитор та боржник перебувають під спільним контролем однієї особи - ОСОБА_3 не знаходять свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Під час апеляційного перегляду знайшли своє підтвердження обставини перебування ТОВ «Ніко Авто Інвест» під контролем ТОВ «КУА «КОВІН КАПІТАЛ», а саме: фізичної особи кінцевого бенефіціарного власника (контролера) ОСОБА_2 , яка володіє часткою у статутному капіталі ТОВ «КУА «КОВІН КАПІТАЛ» у розмірі 98,69 %.
Зазначені вище обставини перевірені апеляційним судом під час апеляційного перегляду оскаржуваних ухвал.
Крім того, суд приходить до висновку, що надані АТ «Укрексімбанк» у сукупності докази не вказують на наявність будь-якого вирішального впливу у ТОВ «КУА «Ковін Капітал» на прийняття рішень кредитором ТОВ «АЙ.ТІ.ЕС.-ГРУП», оскільки ТОВ «КУА «Ковін Капітал», як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та підтверджується матеріалами справи, володіє часткою у цьому товаристві у розмірі 10 % (70 000,00 грн), що не відповідає ознакам ані прямого, ані опосередкованого (непрямого) вирішального впливу, для наявності яких необхідним є володіння часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи.
Щодо кредитора NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED суд зазначає, що ОСОБА_1 є керівником кредитора та власником 100% частки. Проте, наведеним вище обгрунтуванням підтверджено, що ОСОБА_1 не має вирішального впливу (не є бенефіціарним власником) боржника ТОВ «Ніко Авто Інвест».
Таким чином, належними та допустимими доказами факт наявності у кредиторів ТОВ «АЙ.ТІ.ЕС.-ГРУП» та NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED ознак заінтересованості стосовно боржника в розумінні ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства не доведено.
Також апелянт в апеляційній скарзі щодо кредиторів ТОВ «АЙ.ТІ.ЕС.-ГРУП» та NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED зазначає про наявність такого критерію заінтересованості як «інші особи, стосовно яких наявні обгрунтовані підстави вважати їх заінтересованими».
Проте, конструкція визначення «заінтересовані особи стосовно боржника» у статті 1 КУзПБ передбачає, що заінтересованими особами стосовно боржника є, зокрема, «а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, стосовно яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими». З цього колегія суддів робить висновок, що критерій заінтересованості - інші особи, стосовно яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими - доцільним є вживати у поєднанні з «особи, які перебувають у родинних стосунках…».
У постанові Верховного Суду від 19.02.2026 у справі № 917/339/25, на яку у додаткових поясненнях посилається скаржник, зазначено, що суд встановив інші обставини, які надають обґрунтовані підстави вважати ТОВ «Арітокс» заінтересованим щодо Боржника.
Такими іншими обставинами у вказаній справі судами визнані, зокрема, що (1) засновник і кінцевий бенефіціар є водночас директором Боржника, (2) факт реєстрації та фактичного знаходження кредиторів (ТОВ «Арітокс» і ТОВ «Енергія Класік») в одному приміщенні, (3) сплату одним кредитором (ТОВ «Арітокс») судового збору за подання іншим кредитором (ТОВ «Енергія Класік») заяви з грошовими вимогами до Боржника, (4) надання кредитором (ТОВ «Арітокс») Боржнику безвідсоткової позики в розмірі понад 10 млн грн, попри наявність на той момент невиконаних зобов`язань Боржника за Договором поставки тощо.
З урахуванням викладеного, Верховним Судом зазначено, що активне сприяння ініціюючим кредитором у набутті статусу кредитора щодо того самого боржника іншою особою, яка є заінтересованою щодо такого боржника, надає підстави для висновку про наявність між такими кредиторами зв`язку, а отже, й опосередкованого зв`язку між вказаними ініціюючим кредитором і боржником. Таке сприяння може свідчити про наявність у перелічених осіб спільного інтересу в залученні в процедуру банкрутства пов`язаного з боржником кредитора задля впливу на хід процедури банкрутства та обсяг задоволених грошових вимог інших кредиторів.
При цьому відсутність між зазначеними ініціюючим кредитором і боржником безпосередніх відносин контролю (вирішального впливу) не спростовує в такому випадку наявність між ними зв`язку, опосередкованого іншою особою, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, що зумовлює їх спільну заінтересованість щодо боржника.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок скаржника про наявність правових підстав для визнання ТОВ «АЙ.ТІ.ЕС.-ГРУП» та NIKO HOLDING & INVESTMENT LIMITED заінтересованими особами щодо Боржника в розмінні положень КУзПБ.
Відхиляючи доводи скаржника, суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).
Отже, звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не довів неправильного застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права до встановлених під час розгляду справи обставин як необхідної передумови для скасування судових рішень в оскаржуваних частинах, а підстави, визначені скаржником у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження.
За змістом частин першої, другої, п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам відповідають.

7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами перегляду ухвал суду.

Апеляційний господарський суд, здійснивши апеляційний перегляд справи у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про відсутність порушення судом першої інстанції норм права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувані ухвали суду першої інстанції постановлені з повним з`ясуванням обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги відсутні.

8. Здійснення апеляційним судом розподілу судових витрат.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається, судові витрати відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта. 

З підстав наведеного та керуючись статями 129, 240, 269-271, 275, 277, 280-282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2025 і від 26.06.2025, постановлені за результатами розгляду грошових вимог і за результатами попереднього судового засідання у справі № 904/6023/21 - залишити без задоволення.
2. Ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2025 та від 26.06.2025, постановлені за результатами розгляду грошових вимог і за результатами попереднього судового засідання у справі № 904/6023/21 - залишити без змін.
3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України». 
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 15.04.2026. 

Головуючий суддя О.Ю. Соп`яненко 

Суддя Ю.А. Джепа 

Суддя С.В. Мартинюк