ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 766/24756/21
Номер провадження: 22-ц/819/323/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року м. Херсон
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого Приходько Л. А.,
суддів: Базіль Л. В.,
Радченка С. В.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 листопада 2025 року, ухвалене  під головуванням судді Єпішина Ю.М., повний текст рішення складено 08 грудня 2025 року, 
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ТОВ «Фінфорс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 14 червня 2019 року між ТОВ «CC Лоун» та відповідачем ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «CC ЛОУН» було укладено електронний Кредитний договір «581914-А», за умовами якого відповідачу видано кредит в розмірі 6 000,00 грн, строком до 12 липня 2019 року, зі сплатою відсотків в розмірі 1,5 %, що складає 547,5 % реальної річної процентної ставки за кредитом, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника. ТОВ «CC Лоун» виконало свої зобов`язання шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, тоді як відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, у зв`язку із чим у відповідача виникла прострочена заборгованість перед кредитором в розмірі 16 255,50 грн, яка складається з: 6000,00 грн - тіло кредиту, 7 267,50 грн - нараховані проценти, 2 988,00 грн – штрафні санкції. 
25 вересня 2019 року між ТОВ «CC Лоун» та ТОВ «Фінфорс», було укладено договір факторингу № 40071779-18, згідно умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором, у тому числі за кредитним договором «581914-А» від 14 червня 2019 року. Про відступлення ТОВ «Фінфорс» права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «CC Лоун» повідомило відповідача ОСОБА_1 шляхом направлення 25 вересня 2019 року електронного листа на електронну адресу. 
На підставі наведеного, зважаючи на те, що відповідачем до цього часу вищевказана заборгованість не сплачена, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за кредитним договором «581914-А» від 14 червня 2019 року в загальному розмірі 16 255,50 грн, яка складається з: 6 000,00 грн - тіло кредиту, 7 267,50 грн -нараховані проценти, 2 988,00 грн – штрафні санкції, а також судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27 листопада 2025 року позовні вимог ТОВ «Фінфорс» задоволено у повному обсязі.
29 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Зачепіло З.Я. подала на рішення суду апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник ОСОБА_1 – адвокат Зачепіло З.Я. посилалася на наступні обставини.
Так, апелянт звертає увагу суду на те, що договір «581914-А» від 14 червня 2019 року не містить ознаки Кредитного договору. Під час підписання даного Кредитного договору не було проведено належної ідентифікації особи, яка здійснює підпис електронного документа. Вказаний електронний підпис одноразовим ідентифікатором належним чином не ідентифікує ОСОБА_1 .
Також зазначає, що наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. 
Крім того, на думку апелянта, нараховані позивачем відсотки у розмірі 1,50 % за кожен день користування кредитними коштами є незаконними та не відповідають вимогам норм Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до частини п`ятої статті 8 якого максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Також апелянт посилається на існування форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), а саме на запровадження в Україні воєнного, надзвичайного стану, що, у відповідності до Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та статті 617 ЦК України, є підставою для звільнення відповідача від відповідальності у разі порушення своїх зобов`язань по поверненню кредитних коштів.
Посилаючись на наявність обставин непереборної сили – запровадження воєнного стану в Україні, апелянт також зазначала про звільнення відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов`язання у порядку, передбаченому статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплачувати неустойку (штраф, пеню) за таке порушення протягом дії воєнного стану.
У письмовому відзиві на скаргу представник ТОВ «Фінфорс» Лигін О.В., посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення суду, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду у справі за позовом з ціною менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому, відповідно до частини тринадцятої статті 7 та частини першої статті 369 ЦПК України підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без проведення судового засідання.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному встановленню в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази, які містять інформацію щодо предмету позову, логічно пов`язані з обставинами, щодо наявності права вимоги до відповідача та підстав для стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором «581914-А» від 14 червня 2019 року. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 14 червня 2019 року між ТОВ «СС ЛОУН» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи TOB «СС ЛОУН» було укладено електронний кредитний договір 581914-А (а.с.5-8). 
Кредитний договір було укладено на підставі Правил надання коштів в кредит TOB «СС ЛОУН», затверджених наказом TOB «СС ЛОУН» №2706-1 від 27 червня 2019 року, які розміщені у вільному доступі на веб-сайті ТОВ «СС ЛОУН».
Відповідно до п. 1.1 Договору, за Договором Кредитодавець надає Позичальнику споживчий кредит у розмірі та на умовах встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та проценти за користування кредитом на умовах, встановлених Договором.
Строк, на який надається кредит - 29 календарних днів (п. 1.2 Договору).
Згідно з п. 2.1. кредитного договору загальний розмір наданого кредиту складає 6 000,00 грн.
Відповідно до п. 2.2 договору, плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,5 % в день.
Згідно п. 3.2 Договору, Кредит надається Позичальнику в безготівковій формі (шляхом зарахування суми кредиту на платіжну картку Позичальника).
Кредит вважається наданим Кредитодавцем Позичальнику з моменту списання коштів з банківського рахунку Кредитодавця в банківській установі, що його обслуговує, при перерахуванні коштів на платіжну картку Позичальника згідно цього Договору (п. 3.3 договору).
Відповідно до п. 4.1 договору, строк користування кредитом розпочинається з дня надання кредиту Позичальнику, і закінчується в останній день Строку користування кредитом (включно), що визначений п. 1.2 цього Договору.
Згідно п. 4.2. строк користування кредитом може бути продовжений за домовленістю Сторін.
Відповідно до п. 5.1 - п. 5.3 Договору нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту Позичальнику, і припиняється в останній день Строку користування кредитом (включно), за умови вчасного повернення Позичальником суми кредиту та нарахованих процентів, а також відсутності укладеної Сторонами додаткової угоди щодо пролонгації (продовження) Строку користування кредитом.
Сторони домовились, що сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься в останній день Строку користування кредитом, згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору.
У разі продовження Строку користування кредитом, нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів, на яку продовжено Строк користування кредитом та на фактичну суму кредиту, що залишилась неповернутою Позичальником.
Згідно п. 6.1 Договору сума кредиту та нарахованих процентів підлягають сплаті шляхом перерахування Позичальником грошових коштів на поточний рахунок Кредитодавця.
Відповідно до п. 6.5 Договору датою виконання Позичальником своїх грошових зобов`язань за Договором вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Кредитодавця або внесення Позичальником грошових коштів на рахунок Кредитодавця через систему платіжних терміналів, вказаних на сайті Кредитодавця.
Згідно п. 6.6. Договору, за даним Договором діє акційна пропозиція за діючою на момент підписання Договору Програмою лояльності Кредитодавця, розміщеної на сайті Кредитодавця, відповідно до якої:
6.6.1. процентна ставка є фіксованою та складає 0,375 % в день; реальна річна процентна ставка за кредитом складає 136,875 %, розрахунок якої було здійснено на припущенні, що Договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку та що Сторони виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у цьому Договорі;
6.6.2. програма лояльності за даним договором діє до дня Строку користування кредитом, вказаному в п.п. 1.2 Договору включно. У випадку продовження Строку користування кредитом - нараховується стандартна процентна ставка, вказана у п.п. 2.2 цього Договору.
Якщо Позичальник не повернув суму кредиту після спливу останнього дня Строку користування кредитом за акційним кредитом, то він сплачує проценти за весь період користування кредитом у розмірі, вказаному в п.п. 2.2 Договору від суми кредиту, що не сплачена Позичальником в Строк користування кредитом. В перший день прострочення за акційним кредитом, за період з 14 червня 2019 року по 26 серпня 2019 року проценти нараховуються як різниця між процентною ставкою у розмірі 1,5 % в день та процентною ставкою акційної пропозиції 0,375 %.
Як вбачається з матеріалів справи, згодом, до зазначеного договору були укладені додаткові угоди.
Так, додатковою угодою №1 від 12 липня 2019 року до Договору про споживчий кредит №581914-А від 14 червня 2019 року, Сторони домовились продовжити Строк користування кредитом та викласти п. 1.2 Договору в наступній редакції: «1.2. Строк, на який продовжується строк користування кредитом становить - 26 календарних днів, який розпочинає свою дію з 13 липня 2019 року (п. 1 Додаткової угоди №1) (а.с.11).
Додатковою угодою №2 від 06 серпня 2019 року до Договору про споживчий кредит №581914-А від 14 червня 2019 року, Сторони домовились продовжити Строк користування кредитом та викласти п. 1.2 Договору в наступній редакції: «1.2. Строк, на який продовжується строк користування кредитом становить – 15 календарних днів, який розпочинає свою дію з 08 серпня 2019 року (п. 1 Додаткової угоди №2) (а.с.12).
Підписання даного договору відповідачем було прямою та безумовною згодою з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «СС ЛОУН».
Також судом встановлено, що 25 травня 2016 року між ТОВ «СС ЛОУН» (Довіритель) та ТОВ «Платежі онлайн» (Повірений) було укладено договір ФБ 309/05 відповідно до умов якого Довіритель уповноважує Повіреного вчиняти наступні дії, а саме:
1.1. укладати угоди з Банками-еквайрами щодо проведення платежів Клієнтів Довірителя на користь Довірителя;
1.2. укладати угоди з банками щодо проведення платежів Довірителя на користь Клієнтів Довірителя;
1.3. проводити верифікацію карт Клієнтів Довірителя;
1.4. забезпечити списання з банківських рахунків Клієнтів Довірителя на користь Довірителя грошових коштіву разі виникнення заборгованості Клієнта Довірителя перед Довірителем;
1.5. діяти від імені та в інтересах Довірителя щодо здійснення повноважень по вже укладених договорах з Банками-еквайрами;
1.6. забезпечити здійснення Банками-еквайрами платежів Клієнтів Довірителя на користь Довірителя, а також платежів Довірителя на користь Клієнтів Довірителя за допомогою сервісу Platon (а.с.36-38).
Судом встановлено, що ТОВ «СС ЛОУН» виконало свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором та надало відповідачу кредит в сумі 6 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується наданою суду інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» №161/10 від 08 жовтня 2021 року. У даній довідці ТОВ «Платежі онлайн», як оператор послуг платіжної інфраструктури, повідомляє, що на сайті CCLOAN.COM.UA через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція типу «видача» кредиту (6 000,00). У довідці також зазначено дата та час проведення транзакції – 14 червня 2019 року о 13:08 год, Банк-емітент – PRIVAT BANK, номер транзакції та код авторизації (а.с.42).
Відповідно до п. 8.2 - п. 8.4 Договору, порушенням умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом Договору (п. 8.2).
У разі виникнення у Позичальника простроченої заборгованості, з першого дня прострочення Позичальнику нараховується штрафна санкція у розмірі 1,66 % від суми загального розміру наданого кредиту, за кожний день прострочення. При цьому, сумарна кількість днів нарахування штрафної санкції за Договором не перевищує 30 (тридцяти) днів включно (п. 8.3).
Загальний розмір штрафної санкції, що підлягає нарахуванню Позичальникові за прострочення виконання грошового зобов`язання, не може перевищувати 50 відсотків від суми загального розміру наданого кредиту (п. 8.4).
Встановлено, що у визначений строк (нової узгодженої дати повернення кредиту – 22 серпня 2019 року) відповідач не виконав свої боргові зобов`язання за Кредитним договором, в зв`язку з чим, у відповідача виникла прострочена заборгованість перед Кредитором в розмірі 6 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7 267,50 грн - заборгованість за нарахованими процентами, 2 988,00 грн – заборгованість за штрафними санкціями, що підтверджується довідкою про стан заборгованості ТОВ «Фінфорс» №23/11-Ф від 23 листопада 2021 року (а.с.23).
Також судом встановлено, що 25 вересня 2019 року між ТОВ «CC ЛОУН» та ТОВ «Фінфорс» було укладено Договір факторингу № 40071779-18 із додатками (про відступлення права грошової вимоги за цивільно-правовими договорами, укладеними з боржниками з використанням положень Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно до умов укладеного договору клієнт відступив фактору права грошової вимоги за Кредитним договором № 581914-А від 14 червня 2019 року (а.с.13-20).
Відповідно до положень Договору факторингу: Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за яким настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (сума наданого кредиту чи позики), проценти, комісію, неустойку (пеня, штраф) та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі прав грошових вимог, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору.
Як вбачається з Витягу з реєстру прав грошових вимог від 25 вересня 2019 року (Додаток № 1 до Договору факторингу) ТОВ «CC Лоун» 25 вересня 2019 року відступило на користь ТОВ «Фінфорс» право вимоги за Кредитним договором 581914-А від 14 червня 2019 року на загальну суму 16 255,50 грн (а.с.21).
Про відступлення ТОВ «Фінфорс» права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «СС ЛОУН» повідомило позичальника шляхом направлення на електронну адресу позичальника електронного листа (а.с.22).
З вимог позивача вбачається, що ТОВ «Фінфорс» не нараховувало жодних сум заборгованості за кредитним договором відносно позичальника, а вказаний розмір заборгованості є незмінним з моменту отримання ТОВ «Фінфорс» права вимоги за договором споживчого кредитування.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення ЗУ «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 ЗУ «Про електронний цифровий підпис».
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.
Таким чином, у дані справі кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позивача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «СС ЛОУН» надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор, який відповідач і використала для підтвердження підписання кредитного договору, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що всі ці дії вчинені від імені ОСОБА_1 невстановленими особами внаслідок шахрайських дій, матеріали справи не містять, зокрема, не були додані до апеляційної скарги.
Відповідно до укладеного між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 кредитного договору №581914-А від 14 червня 2019 року позичальник ОСОБА_1 отримала грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, що підтверджується вищевстановленими судом обставинами.
Отже, фактичні обставини справи на підставі поданих та досліджених судом доказів вказують на те, що ТОВ «СС ЛОУН» виконало свої зобов`язання, надавши позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 6 000,00 грн, які прийняті позичальником від ТОВ «СС ЛОУН».
Розрахунок заборгованості за договором свідчить про те, що під час дії договору мало місце прострочення сплати позичальником платежів по кредиту та процентів за користування кредитом в рамках укладеного кредитного договору, із змінами та доповненнями до нього.
Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором та додатковими угодами, презумпція правомірності яких не спростована.
За пред`явленим позовом новим кредитором ТОВ «Фінфорс», сума заборгованості за кредитним договором станом на 25 вересня 2019 року становить 16 255,50 грн, яка складається з: 6000,00 грн - тіло кредиту, 7 267,50 грн - нараховані проценти, 2 988,00 грн – штрафні санкції.
В наданій позивачем довідці про розмір заборгованості від 23 листопада 2021 року міститься детальний опис нарахування та розмір відсотків за користування кредитними коштами.
Разом з тим, із розрахунку (довідки) вбачається, що станом на 25 вересня 2019 року сума заборгованості є незмінною із сумою заборгованості станом на час звернення до суду, тобто ТОВ «Фінфорс» не нараховувало ніяких сум заборгованості за кредитним договором відносно позичальника, а вказаний розмір заборгованості є незмінним з моменту отримання ТОВ «Фінфорс» права вимоги за договором споживчого кредитування.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування кредитом не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість в загальному розмірі 16 255,50 грн.
Як було встановлено судом, після укладання кредитного договору 14 червня 2019 року відповідач отримала кредит від кредитодавця в сумі 6 000,00 грн на свою платіжну картку шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується наданою суду інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» №161/10 від 08 жовтня 2021 року, а тому твердження апелянта, що в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору в електронній формі, а також те, що суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність розрахунків заборгованості/виписок за кредитним договором, які були б надані (підготовлені) первісним кредитором, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Крім того, до суду із позовом про визнання кредитного договору №581914-А від 14 червня 2019 року недійсним ОСОБА_1 не зверталася.
З огляду на положення Закону України «Про електронну комерцію» та наведену судову практику, сам по собі факт укладення договорів у електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, відправленого на номер мобільного телефону, який належить відповідачу, спростовує його доводи про відсутність волевиявлення на укладення правочину, якщо не доведено протилежне. Відповідач не навела жодних доказів того, що її мобільний номер або банківська картка були використані третіми особами всупереч її волі, що вона вживала заходів для захисту своїх прав, оскаржувала договір у судовому порядку чи зверталася до банківських установ або фінансових компаній із заявами про несанкціоновані операції.
Таким чином, суд оцінює доводи відповідача про те, що вона не отримувала кредитних коштів як такі, що не підтверджені доказами і не спростовують встановлений документально факт укладення нею кредитного договору, отримання грошових коштів і невиконання зобов`язань щодо їх повернення.
У сукупності наведені обставини та докази підтверджують факт виникнення у ОСОБА_1 грошової заборгованості перед ТОВ «Фінфорс» за договором у загальному розмірі 16 255,50 грн. Позивач обґрунтував як підстави виникнення цієї заборгованості, так і свій статус належного кредитора за вказаними зобов`язаннями. Відповідач не спростувала ані правових підстав вимог, ані їх розміру, доказів протилежного суду не надала.
Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що нараховані позивачем відсотки у розмірі 1,50 % за кожен день користування кредитними коштами є незаконними та не відповідають вимогам норм Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до частини п`ятої статті 8 якого максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Так, відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24 грудня 2023 року згідно із Законом №3498-IX від 22 листопада 2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроєкту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроєкту.
Частиною другою розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пункт 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
У даній справі договір про надання споживчого кредиту №581914-А укладений 14 червня 2019 року, проценти за користування кредитними коштами було нараховано за період з червня 2019 року по серпень 2019 року, тобто до внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому положення пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» щодо встановлення розміру процентної ставки не більше 1% не поширюється на вказаний кредитний договір. 
За аналогічних підстав не можуть застосовуватися до спірних правовідносин норми статті 625 ЦК України щодо звільнення відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов`язання та від обов`язку сплачувати неустойку (штраф, пеню) за таке порушення протягом дії воєнного стану у зв`язку з наявністю обставин непереборної сили – запровадження воєнного стану в Україні, оскільки дійсно законодавство України під час воєнного стану передбачає захист боржників від нарахування нових штрафних санкцій, проте не звільняє від сплати штрафів, пені та інших платежів, які були нараховані до 24 лютого 2022 року, а в даному випадку штрафні санкції нараховані позивачем у відповідності до умов укладеного договору ще у 2019 році.
Також, не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги щодо можливості звільнення відповідача від відповідальності у разі порушення своїх зобов`язань по поверненню кредитних коштів у зв`язку з неможливістю виконання нею умов кредитного договору з посиланням на існування форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), а саме запровадження в Україні воєнного, надзвичайного стану, з огляду на наступне.
Підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин. Обставина форс-мажору має оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку (постанови Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 912/750/22, від 07 червня 2023 року у справі № 906/540/22, від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22, від 29 червня 2023 року у справі № 922/999/22).
Статтею 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Так, судом встановлено, що сторони у договорі дійшли згоди, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин (дії обставин непереборної сили), що не залежать від волі сторін, такі як: стихійні лиха, воєнні дії, катастрофи, страйки, дії органів державної влади тощо, сторона звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього договору. Доказом форс-мажорних обставин є довідка, видана Торгово-промисловою палатою України або іншим компетентним державним органом. Сторона, яка посилається на обставини непереборної сили (форс-мажор), повинна протягом двох календарних днів у письмовому вигляді сповістити іншу сторону про обставини. При невиконаннні цієї умови сторона позбавляється права посилатися на обставини непереборної сили (форс-мажор) ( пункти 10.1., 10.2., 10.3. Договору).
Тобто, за змістом вказаних пунктів договору, сторонами погоджено, що вони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього договору на період дії форс-мажорних обставин (зокрема, визначивши «війну» як одну з обставин).
Разом з тим, суду не надано документу, виданого Торгово-промисловою палатою України, або іншим компетентним державним органом про настання форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) саме для відповідача ОСОБА_1 та саме за спірним кредитним договором, а також відсутні відомості щодо повідомлення кредитодвця про настання таких обставин у визначений договором термін.
За відсутності доказів існування обставин, які, згідно з договором, безпосередньо впливають на строк виконання зобов`язання та позбавлення у зв`язку із цим відповідача можливості виконати свої зобов`язання за кредитним договором, підстави для автоматичного застосування пунктів 10.1.-10.3 кредитного договору в частині звільнення відповідача від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору відсутні.
В межах даної справи судом не встановлено як форс-мажорні обставини для відповідача так і наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими обставинами та їх впливом на спірне зобов`язання по поверненню кредитної заборгованості, яке виникло ще задовго до настання зазначених відповідачем форс-мажорних обставин.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Положеннями статті 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Перевіривши наявні у матеріалах справи докази в межах вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем надано належні та допустимі докази, які містять інформацію, щодо предмету позову, логічно пов`язані з обставинами, щодо наявності права вимоги до відповідача та підстав для стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором №581914-А від 14 червня 2019 року.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.
При цьому, докази та обставини, на які посилається представник відповідача у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог ТОВ «Фінфорс», ухвалено обґрунтоване рішення про їх задоволення.
Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 листопада 2025 року постановлено з додержанням вимог закону, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, надана правильна оцінка наявним у справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
Розподіл судових витрат в порядку частини тринадцятої статті 141 ЦПК України не здійснюється у зв`язку із залишенням апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни залишити без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий   Л.А. Приходько 

Судді:   Л.В. Базіль

С.В. Радченко