Номер провадження: 22-ц/813/1974/26 
Справа № 501/3373/25
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя – доповідач), 
Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – Комунальне підприємство «Зеленгосп», 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 17 вересня 2025 року у складі судді Смирнова В.В., 
встановив:
2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2025 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до КП «Зеленгосп», у якому просив суд визнати незаконним та скасувати наказ №74-К від 11.07.2025р. про звільнення за прогул ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на роботі в КП «Зеленгосп» на посаді механіка з дати звільнення (11.07.2025); стягнути з КП «Зеленгосп» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн.
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що він біля восьми років працював на посаді механіка в КП «Зеленгосп» м.Чорноморськ. 
24.06.2025 був складений акт про його відсутність на робочому місці протягом трьох годин 20 хвилин.
25.06.2025 на вимогу заступника директора КП «Зеленгосп» Кравченко Д.Г., він надав пояснення щодо відсутності на роботі пояснивши, що виконував наказ директора КП «Зеленгосп» №28-П; №29-П та заступника директора №35-П, відвідував склад-магазин продавця запасних частин, розташований за адресою: м.Одеса, вул. Балківська,161 та був надавачем послуг з ремонту техніки, виробничі потужності якого розташовані на території Одеського спеціалізованого управління екскавації по вул.Миколи Боровського, м.Одеса. Жодних доказів таких відвідувань у нього заступник директора КП «Зеленгосп» не вимагав. Під час відсутності на території вказаного підприємства 24.06.2025 йому ніхто не телефонував, ані заступник директора, ані представник кадрової служби. Не намагалися зв`язатися з ним за допомогою менеджерів з приводу його місцезнаходження. Його (позивача) не повідомили про те, що був складений акт 24.06.205р., при цьому, 25.06.2025р. його не було протабельовано як такого, що не з`явився на робоче місце з невідомих причин.
11.07.2025 йому був наданий наказ №74-К про звільнення його на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України – за прогул без поважної причини. 
Враховуючи посадові обов`язки механіка КП «Зеленгосп», накази директора, він (позивач) був зобов`язаний особисто отримувати запасні частини у продавців, а у разі здійснення ремонту техніки підприємства потужностями надавачів послуг з ремонту разом з ними визначати несправності та укладати акт дефектації, який є підставою для складання кошторису ремонту.
Подібні акти дефектації він неодноразово укладав і узгоджував у попередній своїй діяльності на посаді механіка КП "Зеленгосп» (кожен раз при залученні до ремонту підрядників з ремонту техніки), оскільки цей документ є обов`язковим для підприємства при залученні до ремонту техніки надавачів послуг. Директору КП "Зеленгосп» ця процедура добре відома, оскільки всі документи щодо взаєморозрахунків з надавачами послуг підписує саме він.
Тобто, у механіка фактично відсутнє визначене нормативне робоче місце й виконання ним своїх посадових обов`язків передбачає перебування на території усіх закладів продавців запасних частин до техніки та на території надавачів послуг з ремонту, а також робочим відповідно є час пересування з території КП «Зеленгосп» до вищезазначених закладів.
Таким чином, 24.06.2025 він перебував у магазині-складі продавця запасних частин за адресою вул.Балківська,161 м.Одеса, де, окрім узгодження подальших закупівель запчастин, отримав мотор-насос омивача лобового скла для автомобіля БАЗ т.713.26 державний номер НОМЕР_1 , який належить КП «Зеленгосп»; та на території розташування виробничих потужностей надавача послуг з ремонту гідравлічного обладнання ФОП ОСОБА_2 , які безпосередньо розміщено в Одеському спеціалізованому управлінні ескавації по вул.Миколи Боровського в м.Одеса, де узгоджував акт дефектації щодо ремонту гідравлічного обладнання автогідропідіймача ВС 2201 РГ державний номер НОМЕР_2 , який належить КП «Зеленгосп".
Вважає, що роботодавець не довів факт відсутності його на роботі без поважних причин, що виключає можливість звільнення працівника за п.4 ч.І ст.40 КЗпП України.

Позиція відповідача в суді першої інстанції
У відзиві на позовну заяву, Комунальне Підприємство «Зеленгосп» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області просило відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на те, що 11.07.2025 наказом №74-К працівника ОСОБА_1 звільнено з посади механіка КП «Зеленгосп» на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України – за прогул без поважних причин. Звільнення проводилося з дотриманням вимог законодавства, проведено засідання профспілкового комітету, де профспілкою було погоджено факт відсутності на робочому місці та звільнення ОСОБА_1 . Вказані обставини підтверджуються актом про відсутність працівника на робочому місці 24.06.2025 протягом більше трьох годин, табелем обліку робочого часу (з уточненнями) за червень 2025 року, довідкою бухгалтерії про проведений перерахунок заробітної плати з урахуванням прогулу. Відповідно до посадової інструкції механіка КП «Зеленгосп», виконання службових завдань поза межами підприємства можливе лише за наявності належно оформлених документів, а саме на підставі потреби, підписаної керівником підприємства на дозвіл про закупівлю товарів, проведення робіт. Жодного завдання від керівництва на виїзд 24.06.2025 ОСОБА_1 не надавались. При цьому, Акт дефектації, на який посилається позивач, є таким, що не відповідає дійсності, оскільки не містить підписів уповноважених осіб КП «Зеленгосп» та не складався і не зареєстрований у встановленому порядку. ФОП Глігор офіційно підтвердив, що такий акт ним не складався та не підписувався. Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 самовільно залишив територію підприємства та поїхав до іншого населеного пункту, що підтверджується його ж поясненнями. Згідно з внутрішніми наказами та правилами підприємства, виїзд до іншого населеного пункту у робочий час можливий лише за умови оформлення службового відрядження та видання наказу керівництва, що не проводилось. Отже, у даному випадку ОСОБА_1 самовільно, без отримання відповідного розпорядження або наказу керівника, здійснив поїздку до іншого населеного пункту, начебто з метою придбання запчастин.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків
Рішенням Чорноморського міського суду Одеської області від 17 вересня 2025 року ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог до комунального підприємства «Зеленгосп» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області відмовлено у повному обсязі.
Рішення суду мотивовано тим, що суду не було надано доказів поважних причин відсутності позивача ОСОБА_1 на робочому місці 24.06.2025, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 17 вересня 2025 року та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, щовідповідно до п. 2 наказу №35-П від 17.06.2025 «Про надання пояснень механіком ОСОБА_3 », вказаний пункт містить термін виконання – протягом робочого дня 18 червня 2025 року. Відповідно і пояснення були надані ним 18 червня 2025 року. Окрім цього, Наказ №35-П містить вимогу продовжити термін виконання наказу №28-П, зокрема: «На виконання наказу №28-П від 14.05.2025, наказую в зв`язку з находженням на лікарняному, продовжити термін щодо надання дефектних відомостей та пропозицій по проведенню ремонту наступної техніки…». Тобто термін виконання наказу №28-П було продовжено на термін його знаходження на лікарняному. На лікарняному він знаходився з 22.05.2025 по 16.06.2025. Ураховуючи термін виконання наказу (до 30.05.2025) та термін лікарняного з 22.05.2025 по 16.06.2025, наказом №35-П від 17.06.2025 термін виконання наказу №28-П було продовжено на 9 днів. Відтак 24.06.2025 Наказ №35-П був діючим, саме його ОСОБА_1 і виконував, знаходячись 24.06.2025 по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та спільно із надавачем послуг складав акт дефектації та готував пропозиції по проведенню ремонту техніки, тобто виконував свої службові обов`язки. 

Позиція відповідача в суді апеляційної інстанції
У відзиві на апеляційну скаргу, Комунальне Підприємство «Зеленгосп» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 17 вересня 2025 року - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги щодо порушення прав ОСОБА_1 не підтверджені жодними доказами. Матеріали справи свідчать про те, що роботодавець діяв правомірно, у межах своїх повноважень та відповідно до чинного законодавства. Будь – яких порушень трудових гарантій чи дискримінаційних дій стосовно позивача не вчинялося.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначив, що не згоден із доводами відповідача, викладеними у ньому, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи. 

Явка сторін в суді апеляційної інстанції 
В судове засідання, призначене на 05.03.2026 з`явилися: ОСОБА_1 та представники Комунального Підприємства «Зеленгосп» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області – Пігасов В.В., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню. 

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин
Встановлено, що Наказом директора комунального підприємства «Зеленгосп» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області В. Пігасова №74-К від 11.07.2055 ОСОБА_1 звільнено з посади механіка 11.07.2025 на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України – за прогул без поважної причини (а.с.16).
25.06.2025 ОСОБА_1 надав письмові пояснення в яких вказав, що 24.06.2025 на виконання наказу щодо надання пропозицій на надання послуг з ремонту устаткування та придбання запчастин, приблизно о 14.30 год. виїхав з КП «Зеленгосп» на особистому транспорті (а.с.47).
Згідно доповідної записки сторожа ОСОБА_6 від 25.06.2025: «24.06.2025р. механік ОСОБА_1 на особовому транспорті виїхав з території в 13.40 г., я на це звернула увагу тому що обідня перерва закінчилась, це був робочий час. Раніше до 17.00 він на підприємство не повертався» (а.с.41). 
Згідно доповідної записки інспектора з кадрів ОСОБА_4 від 24.06.2025 : «довожу до вашого відома, що механік ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 24.06.2025р. з 13.40 год до 17.00 год. про причин відсутності не відомо».
24.06.2025 заступником директора Кравченко Д.І., начальником дільниці ОСОБА_7 , начальником дільниці ОСОБА_8 , інспектором з кадрів ОСОБА_4 , інженером з проектно-кошторисної роботи ОСОБА_9 , сторожем ОСОБА_6 , бухгалтером ОСОБА_10 складений акт про те, що 24.06.2025 механік ОСОБА_1 покинув робоче місце на особистому транспорті та був відсутній на робочому місці з 13.40 год. до 17.00 год. Керівництво про причини відсутності не повідомив, дозволу на залишення робочого місця не отримував (а.с.38).
Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.06.2025 він у відповідності до своєї посадової інструкції, а саме п.2, 18 розділу ІІ, виконував посадові обов`язки, які полягали в виконанні наказів. №28-П та 29-П та 35-П.
П.2 розділу ІІ посадової інструкції механіка яка затверджена директором КП «Зеленхоз» 14.04.2025 (а.с.17) визначено - механік виконує роботи, пов`язані з отриманням, зберіганням, експлуатацією та обліком матеріальних цінностей (автомобільного, механічного та електричного транспорту, інструментів, запасних частин, обладнання тощо) закріплених на підставі видаткових накладних, актів, наказів директора підприємства або інших документів.
П. 18 визначено- здійснює огляд техніки та визначення несправностей автотранспортних засобі, автогідропідімачів, бензомоторнорх техніки та устаткування, за результатами якого подає директору підприємства рапорт про необхідність закупівлі змін - запасних частин, та подає потребу на їх придбання.
Згідно наказу №28-П від 14.05.2025 директора КП «Зеленхоз» «в строк до 30.05.2025 р. механіку ОСОБА_11 надати дефектні відомо ті на техніку….. (а.с.10).
Згідно наказу №29-П від 21.05.2025 директора КП «Зеленхоз» «В строк до 30.05.2025р. механіку ОСОБА_12 надати комерційні пропозиції від потенційних підрядників з попереднім кошторисом витрат на здійснення ремонту……(а.с.9).
Згідно наказу №35-П від 17.06.2025 заступника директора КП «Зеленхоз» про надання пояснень механіком ОСОБА_13 «на виконання наказу №28-П від 14.05.2025р. у зв`язку з находженням на лікарняному листі продовжити термін щодо надання дефектних відомостей та пропозицій по проведенню ремонту наступної техніки….. Строк виконання протягом робочого дня 18.06.2025. 

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
Так, відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.
П.4 ч.1 ст.40 КЗпП України визначає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: 4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни. 
Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.
Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.
Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.
Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.
Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц).
У постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 р. у справі № 235/2284/17 (провадження № 61-72св17) зроблено висновок, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 24.06.2025, відповідно до своєї посадової інструкції (пункти 2, 18 розділу ІІ), він виконував службові обов`язки, які полягали у виконанні наказів №28-П, №29-П та №35-П.
Так, згідно з пунктом 2 розділу ІІ посадової інструкції механіка, затвердженої директором КП 14.04.2025, механік виконує роботи, пов`язані з отриманням, зберіганням, експлуатацією та обліком матеріальних цінностей (автомобільного, механічного та електричного транспорту, інструментів, запасних частин, обладнання тощо), закріплених на підставі видаткових накладних, актів, наказів директора підприємства або інших документів.
Відповідно до пункту 18 цієї інструкції, механік здійснює огляд техніки, визначає несправності автотранспортних засобів, автогідропідіймачів, бензомоторної техніки та устаткування і за результатами такого огляду подає директору підприємства рапорт про необхідність закупівлі запасних частин, а також формує потребу в їх придбанні.
Згідно з наказом №28-П від 14.05.2025 директор КП «Зеленхоз» зобов`язав механіка ОСОБА_1 у строк до 30.05.2025 надати дефектні відомості щодо техніки (а.с. 10).
Наказом №29-П від 21.05.2025 механіку ОСОБА_1 було доручено у строк до 30.05.2025 надати комерційні пропозиції від потенційних підрядників із попереднім кошторисом витрат на проведення ремонту (а.с. 9).
Відповідно до наказу №35-П від 17.06.2025 заступника директора КП «Зеленхоз», у зв`язку з перебуванням механіка ОСОБА_1 на лікарняному, строк виконання наказу №28-П було продовжено - дефектні відомості та пропозиції щодо ремонту необхідно було надати протягом робочого дня 18.06.2025.
25.06.2025 ОСОБА_1 надав письмові пояснення заступнику директора КП «Зеленхоз» Д. Кравченко, у яких зазначив, що 24.06.2025, на виконання наказу щодо надання пропозицій з ремонту устаткування та придбання запасних частин, приблизно о 14:30 виїхав з підприємства на особистому транспорті.
Водночас позивач не конкретизував, який саме наказ він виконував у зазначений день.
Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції, станом на 24.06.2025 строки виконання наказів №28-П, №29-П та №35-П вже сплинули. 
За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку, що 24.06.2025 позивач перебував у м. Одесі вул. Балківська,161 та вул. М.Боровського не у зв`язку з виконанням службових обов`язків.
На підтвердження протилежного позивач подав до суду акт дефектації щодо ремонту гідравлічного обладнання автогідропідіймача НОМЕР_3 д.н. НОМЕР_4 , датований 24.06.2025 та нібито затверджений ФОП ОСОБА_14 (а.с. 21), однак суд першої інстанції обґрунтовано не взяв цей доказ до уваги, оскільки ФОП ОСОБА_14 заперечив факт складання та підписання зазначеного акту (а.с. 43).
Таким чином, доводи позивача про те, що 24.06.2025 він виконував службові обов`язки, перебуваючи в м. Одесі вул. М. Боровського, не знайшли свого підтвердження ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час її апеляційного перегляду.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що станом на 24.06.2025 він виконував наказ №35-П від 17.06.2025, а відтак перебував поза місцем роботи у зв`язку з виконанням службових обов`язків, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Так, скаржник посилається на те, що наказом №35-П було продовжено строк виконання наказу №28-П на період його перебування на лікарняному, у зв`язку з чим, на його думку, строк виконання відповідних обов`язків спливав 24.06.2025.
Разом із тим, таке тлумачення наказу №35-П є довільним і не відповідає його змісту. 
Так, зі змісту наказу №35-П від 17.06.2025 вбачається, що у зв`язку з перебуванням позивача на лікарняному строк виконання наказу №28-П від 14.05.2025 було продовжено із визначенням конкретного строку виконання, а саме протягом робочого дня 18.06.2025, що прямо зазначено у вказаному наказі (а.с. 8).
Отже, саме 18.06.2025 є кінцевим строком виконання відповідних обов`язків, а не будь-яка інша дата. 
Посилання скаржника ОСОБА_1 на необхідність обчислення додаткового строку (9 днів) є безпідставним, оскільки наказ №35-П не містить положень про продовження строку на певну кількість днів, а навпаки встановлює чітко визначений кінцевий строк виконання.
Таким чином, як вірно встановлено судом, станом на 24.06.2025 строк виконання наказів №28-П, №29-П та №35-П був пропущений, а відтак відсутні підстави вважати, що позивач у цей день виконував службові обов`язки.
Враховуючи, що суду не надано доказів поважних причин відсутності позивача ОСОБА_1 на робочому місці 24.06.2025, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Жодних інших доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить. 
Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження
Згідно з п.1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.
Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 17 вересня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 20.03.2026

Головуючий       Є.С. Сєвєрова

Судді:        Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе