Справа № 523/16827/25
Провадження №2/523/1276/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
"03" лютого 2026 р. 
Пересипський районний суд м.Одеси у складі:
головуючого судді – Кисельова В.К., 
за участю секретаря – Дзюби Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №21 в м.Одесі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (далі-ТОВ «ВІН ФІНАНС»)15.08.2025р. через систему «Електронний суд» звернулось до Пересипського районного суду м.Одеси із позовною заявою, про стягнення з відповідача  ОСОБА_1  збитків як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 04.07.2015 р. у справі № 523/14440/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 234877,36 грн.Основна вимога полягає у стягненні інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України за період з 25.02.2019 року по 23.02.2022 року, протягом якого рішення суду, що набрало законної сили, не виконувалось боржником. Позивач стверджує, що оскільки невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, то за цей період відповідальність складає: Інфляційне збільшення (інфляційні втрати): 51359,33 грн. (розраховано на основі індексів інфляції за вказаний період); 3% річних від простроченої суми: 21119,66 грн., а всього 72478,98 грн.
Оскільки до часу звернення з позовною заявою до суду відповідач не виконує свої обов`язки щодо погашення боргу та продовжує користуватися отриманими кредитними коштами, позивач просить стягнути зазначену заборгованість перед кредитною установою з  ОСОБА_1 та судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Після надходження цивільної справи 15.08.2025р.. автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України головуючим суддею визначено суддю Кисельова В.К..
Ухвалою судді Пересипського районного суду м.Одеси від 22.08.2025 року було прийнято до провадження вищевказану справу та вирішено розглядати в спрощеному провадженні з викликом сторін по справі, надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 
Пояснення сторін в судовому засіданні. 
В судове засідання представники позивача не з`явились, в позові представник позивача Романенко М.Е. надіслав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність та задовольнити позовні вимоги. 
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). 
Згідно з п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, судові повістки надсилаються - фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку
Згідно з інформацією з Єдиного державного демографічного від 21.08.2025р. зареєстрованим місцем проживання відповідача  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повісткиВідповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме відповідно до вимог п.11 ст.128 ЦПК України. Відповідач про причини не явки суду не повідомив, не подав відзиву або заперечень щодо заявлених позовних вимог, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача.
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд вважає можливим, розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.
2.1.Так судом встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» ( з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 11183862000, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 10 790 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення – 16.07.2012 року. Відповідно до додаткової угоди №1 від 16 липня 2007 року до кредитного договору № №11183862000 від 16 липня 2007р., сторони дійшли згоди про внесення змін та доповнень до кредитного договору (
Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 04.07.2015 року у справі №523/1440/15-ц було встановлено факт наявності заборгованості за кредитним договором №11183862000 від 16.07.2007 року у розмірі 234 877 гривень 36 копійок. та стягнуто з відповідача  ОСОБА_1  на користь первісного кредитора суму 234877,36 грн. Це рішення набрало законної сили 24.04.2015р. та є чинним, що підтверджується змістом позовної заяви.
В подальшому, 18.09.2019 року було укладено Договір купівлі-продажу права вимоги № 1930/К між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 11183862000 від 16.07.2007 року.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.12.2019 року по справі 523/1440/15-ц замінено сторону стягувача ПАТ «Дельта Банк» його правонаступником ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у у виконавчому провадженні з виконання рішення Суворовського районного суду міста Одеси у справі № 523/1440/15-ц.
Судом встановлено факт зміни найменування кредитора з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» 25.07.2024 року, що підтверджується Протоколом № 1706 загальних зборів учасників від 25.07.2024 р., Наказом № 55-к від 25.07.2024 р. та Випискою з ЄДР № 140801500422 від 26.07.2024 р. Таким чином, належним позивачем є ТОВ «ВІН ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 38750239).
Факт прострочення виконання зобов`язання: Відповідачем не було виконано зазначене судове рішення у повному обсязі. Прострочення виконання грошового зобов`язання мало місце у період, за який заявлено вимогу, а саме з 25.02.2019 року до 23.02.2022 року, що визнається Позивачем і не спростовано матеріалами справи.
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Статтею 1079 ЦК України передбачено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині 5 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/13238/18; від 30 березня 2016 у справі №6-2168цс15. Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Водночас формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань.
Рішення суду не виконувалось відповідачем у період з 25.02.2019 року до 23.02.2022 року, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
У зв`язку з чим, позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості, 3% річних у розмірі 21119,66 грн. та інфляційні збитки у розмірі 51359,33 грн., що разом становить 72478,98 грн. що підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання рішення суду.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно доч. 1 ст. 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зіч. 1 ст. 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не виконав рішення суду за вказаний період, що ним не спростовано, проведений позивачем розрахунок збитків в рахунок покриття рівня інфляції за невиконання рішення суду та три проценти річних з простроченої суми не отриманих процентів від суми позики достовірним, тому суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно дост. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2422,40 грн. у зв`язку зі зверненням позивача до суду через електронний суд 0,8 ставки судового збору. 
Керуючись ст.ст. 526, 530, 611, 612, 625-627, 1054-1055 ЦК України, ст. ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268, 274-279, 280-281 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (код ЄДРПОУ: 38750239, адреса: вул. Авіаконструктора Сікорського, буд.8, м.Київ, 04112) збитки в якості відповідальність за несвоєчасне виконання рішення суду у справі №523/1440/15-ц у розмірі 72478,98 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 09 лютого 2026 р. 
Суддя      В.К. Кисельов