31.03.2026  Справа № 363/6913/25 

РІШЕННЯ
Іменем України
31 березня 2026 року м. Вишгород 

Вишгородський районний суд Київської області у складі:
Головуючого судді – Рукас О.В.,
за участю секретаря судових засідань – Воронюк А.І.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву КП «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради (адреса місцезнаходження: Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 3-В; код ЄДРПОУ: 13713569) до ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ), про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява.
З позовної заяви вбачається, що КП «Вишгородтепломережа» ВМР є правонаступником усього майна, усіх прав та обов`язків Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» і у відповідності до статуту здійснює господарську діяльність з постачання теплової енергії та надання відповідних комунальних послуг споживачам.
Між КП «Вишгородтепломережа» ВМР та ОСОБА_2 було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення від 11.03.2016 №0220510, на підставі якого відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на сплату за комунальні послуги. За умовами укладеного договору КП «Вишгородтепломережа» ВМР взяло на себе зобов`язання з постачання теплової енергії у житлове приміщення у виді квартири АДРЕСА_2 . На час подання позовної заяви до суду, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , які є власниками житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2 .
КП «Вишгородтепломережа» ВМР свої зобов`язання з постачання теплової енергії виконало у повному обсязі. За період виконання комунальної послуги від власників приміщення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надходило жодних скарг чи повідомлень про припинення споживання комунальної послуги, необхідності розірвання договору тощо.
У свою чергу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свої зобов`язання з оплати вартості наданої комунальної послуги у повному обсязі не виконали, внаслідок чого за період з жовтня 2017 року по липень 2025 року виникла заборгованість у загальному розмірі 27 585 грн. 07 коп., яка добровільно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погашена не була, не зважаючи на вжиті КП «Вишгородтепломережа» ВМР заходи досудового врегулювання спору.
З урахуванням вищевикладеного, КП «Вишгородтепломережа» ВМР просило стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказану суму заборгованості за надані послуги постачання теплової енергії солідарно, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В.
Ухвалою суду від 28.11.2025 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, на подачу заяв по суті справи.
У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Представником позивача подано клопотання, в якому позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання щодо проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано відповідь на додаткові пояснення відповідача ОСОБА_1 .
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судових засідань повідомлялися шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за їх офіційно зареєстрованою адресою проживання. Як встановлено судом за результатами перевірки, всі поштові відправлення, а саме: копію ухвали суду від 28.11.2025 року разом з копією позовної заяви та додатками до неї, судовою повісткою про виклик до суду, що направлялися судом на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були повернуті до суду через невдалу спробу вручення, та подальшого закінчення терміну зберігання.
08.12.2025 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшли пояснення у справі в яких ОСОБА_1 повідомив, що однокімнатна квартира, за адресою АДРЕСА_1 частка володіння якою в розмірі 1/2 перейшла до нього за правом успадкування від його батька, ОСОБА_3 , який помер у 2013 році. Сам він не мешкає в цій квартирі більше 20 років, хоча і є там зареєстрований. У квартирі проживає його сестра ОСОБА_2 , якій належить інша 1/2 квартири. Саме його сестра там повноцінно господарює та проживає увесь час. Тільки після звернення КП Вишгородтепломережа ВМР до суду щодо виплати боргу йому стало взагалі відомо про наявність боргу, його розмір. Повідомив, що для нього немає необхідності в постачанні тепла до квартири, де він не проживає. Разом з тим, КП Вишгородтепломережа ВМР вважає, що він хоч і не проживає у цій квартирі, має оплачувати послуги теплопостачання.
Для досудового врегулювання спору, він запропонував КП Вишгородтепломережа ВМР сплатити 1/2 (згідно його частці володіння) частку боргу на пред`явлених КП Вишгородтепломережа ВМР умовах (частинами), укласти відповідний договір та негайно розпочати погашення заборгованості, але КП Вишгородтепломережа ВМР наполягало на повному погашенні заборгованості. Вважає, що він не повинен сплачувати борг у повному обсязі. 
Також повідомив, що його сестра ОСОБА_2 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_2 , станом на 2019р., 2020р. та 2021р. ніде не працювала та не мала коштів на сплату послуг опалення, та його думку є психічно хворою людиною. Крім того, через те що ОСОБА_2 не надавала доступу для спеціалістів для випуску повітря з системи опалення (квартира 51 розташована на 9- му поверсі), сусіди на 8-му поверсі зробили перемичку для поновлення функціонування системи опалення. Тож технічно в повному обсязі теплопостачання до квартири АДРЕСА_3 було припинено. Він повідомив про це КП Вишгородтепломережа ВМР в листопаді цього року, але йому відповіли що у них немає такої інформації. 
Відповідач ОСОБА_1 погоджується сплатити частку боргу відповідно його частці власності, вважає за справедливе зменшення загального розміру боргу по теплопостачанню до 0-50%.
Також від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення в яких він просив роз`єднати справу на дві окремі, або виносити два окремих рішення, які стосуватимуться відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 окремо. Зазначив, що він не живе в Україні з 2015 року, тому не може бути присутнім на засіданні суду. 
Станом на момент ухвалення судового рішення від відповідача ОСОБА_2 ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані в будь-який інший спосіб не надходило жодних заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Суд звертає увагу, що положення чинного процесуального законодавства не передбачають обов`язку суду, в якого відсутні відомості щодо місця проживання чи перебування учасника справи, крім як відомостей про офіційно зареєстроване місце проживання/перебування, повторно направляти судові повістки про виклик до суду. Повернення поштового відправлення з відміткою про закінчення строку зберігання, яке відправлялася за офіційно зареєстрованою адресою проживання відповідача, що є єдиними відомостями про його проживання, які перебувають у володінні суду, є належним виконанням суду свого процесуального обов`язку щодо повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання, а відповідно вважається належним чином повідомленням особи про проведення судового розгляду.
У Постанові КЦС ВС від 23.01.2023 року у справі № 496/4633/18 зроблено висновок, що листи, що повернулися з відміткою/довідкою поштового відділення про причину повернення – «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, якщо їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або на адресу місця реєстрації фізичної особи чи адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.
Таким чином, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.
11.03.2026 року на адресу суду від представника позивача КП «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради надійшла відповідь на додаткові пояснення у справі. В яких зазначено, що згідно з вимогами чинного законодавства а саме ст.ст. 541, 543 ЦК України, співвласники майна несуть солідарну відповідальність перед постачальником послуг. Кредитор має право вимагати виконання обов`язку в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Роз`єднання справи на дві окремі призведе до неможливості встановлення солідарної відповідальності, що прямо суперечить матеріальному праву. Оскільки власників декілька, вони є солідарними боржниками. 
Реструктуризація боргу, є добровільним договором між кредитором і боржником. Підприємство не зобов`язане погоджуватися на умови, які суперечать його фінансовим інтересам або чинному законодавству. 
Реструктуризація лише «половини» боргу за об`єктом нерухомості юридично неможлива, оскільки борг є солідарним і закріплений за єдиним особовим рахунком. Списання або виокремлення частини боргу без правових підстав (рішення суду про поділ часток) є неможливим. 
Відповідно до Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», реструктуризація боргу передбачає поетапне погашення всієї суми боргу. Пропозиція боржника сплатити лише половину не є заявою на реструктуризацію в розумінні закону, а с спробою ухилення від сплати решти заборгованості. 
Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Якщо квартира перебуває у спільній сумісній власності (не поділена в натурі), всі співвласники несуть солідарну відповідальність за оплату послуг. КП «Вишгородтепломережа» ВМР не має права самостійно «розділяти» особовий рахунок на підставі простого звернення одного з власників. Згідно з роз`ясненнями на порталі Судової влади України, розподіл рахунків можливий лише: за добровільною згодою всіх співвласників (укладення окремих договорів); на підставі рішення суду про встановлення порядку користування майном або поділ часток.
Оскільки на момент виникнення заборгованості особовий рахунок був єдиним, а рішення суду про поділ обов`язків з оплати послуг підприємству не надавалося, споживач зобов`язаний сплатити борг у повному обсязі (з правом подальшого стягнення часток з інших співвласників у порядку регресу).
Щодо посилань відповідача на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_2 зазначив, що наявність інвалідності у члена сім`ї може бути підставою для отримання субсидії чи пільг від держави, проте не є підставою для невиконання зобов`язань перед постачальником послуг. Твердження Відповідача про стан своєї сестри та стан квартири ґрунтуються виключно на «словах третіх осіб», та нічим не підтверджені.
Відповідно до ст. 77, 80 ЦПК України, докази мають бути належними та достовірними. Жодних медичних висновків, довідок МСЕК, рішення суду чи документів про встановлення інвалідності, обмеженої дієздатності або недієздатності до матеріалів справи не надано. Чинне законодавство України (зокрема Закон України «Про житлово-комунальні послуги») не передбачає звільнення власника майна від оплати за спожите опалення на підставі стану здоров`я чи працездатності осіб, які фактично проживають у приміщенні.
Відповідач є власником (співвласником) майна. Саме власник несе відповідальність за належне утримання нерухомості. Якщо сестра Відповідача є непрацездатною та потребує догляду чи допомоги, це питання має вирішуватися в межах сімейного та соціального законодавства, а не шляхом накопичення боргів перед комунальними підприємствами.
Щодо відсутності актів про недоотримання послуг, якщо дійсно було встановлено перемичку (байпас), що погіршило циркуляцію тепла у Відповідача, він мав: звернутися до Державної житлово-комунальної інспекції або управителя, скласти акт-претензію про неналежну температуру у квартирі. Оскільки таких документів немає, послуга вважається наданою в повному обсязі. 
Твердження Відповідача про самовільне встановлення перемички сусідами поверхом нижче не може бути підставою для звільнення від оплати за послуги. Позивач не несе відповідальності за незаконні дії третіх осіб (сусідів) щодо переобладнання внутрішньо будинкових систем опалення. Відповідачем не надано жодного акта-претензії, складеного відповідно, до Порядку № 1145, який би підтверджував факт відсутності тепла або невідповідності температурного режиму в його квартирі. Самовільне втручання в інженерні мережі будинку є підставою для звернення Відповідача до правоохоронних органів або суду з позовом до сусідів, проте не скасовує нарахувань за теплову енергію, подану до будинку згідно з показниками лічильника». Відповідно до Постанови КМУ №367 Самовільне відключення від мереж централізованого опалення (ЦО) заборонено. Процедура регулюється Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення. Для легального від`єднання боржник повинен надати: Протокол рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку, проектну документацію, акт про відключення, підписаний представником тепломережі та виконавцем робіт. Якщо такого акта немає - квартира юридично вважається підключеною. 
Щодо вимоги Відповідача про складання акта про ненадання послуг на даному етапі Позивач наголошує, що предметом спору є заборгованість, яка накопичувалася протягом тривалого часу. Складання акта сьогодні не може спростувати факт надання послуг у минулі періоди. 
Враховуючи вищевикладене, Позивач просить суд відмовити у задоволенні клопотання про роз`єднання справи та винести єдине рішення про солідарне стягнення заборгованості з обох співвласників. Питання взаєморозрахунків між Відповідачем та його сестрою є їхньою внутрішньою справою і може бути вирішене в порядку регресу після фактичної сплати боргу Позивачу.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали позовної заяви, дослідивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Правові основи врегулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з наданням та споживанням житлово-комунальних послуг, визначені ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавцями комунальних послуг є послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.
У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Відповідно до п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 року, фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
Пунктом першим частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Із зазначених положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Таким чином, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором.
З аналізу п. 1.1, 1.2, 2.1.1 Статуту КП «Вишгородтепломережа» ВМР (а.с. 4-7) судом встановлено, що КП «Вишгородтепломережа» ВМР є теплопостачальною організацією, тобто виконавцем комунальної послуги з виробництва та постачання теплової енергії населенню, підприємствам, установам та організаціям. КП «Вишгородтепломережа» ВМР є правонаступником усього майна, усіх прав та обов`язків Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа».
Судом встановлено, що між КП «Вишгородтепломережа» ВМР та ОСОБА_2 укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення від 11.03.2016 року №0220510 (а.с. 9-11) та відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на сплату за комунальні послуги.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 12), квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .
З листа Вишгородської міської ради № 02-14/3941 від 24.11.2025 року (а.с. 88) судом підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
З листа Вишгородської міської ради № 02-14/3940 від 24.11.2025 року (а.с. 89) судом підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що між КП «Вишгородтепломережа» ВМР та ОСОБА_2 було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, за умовами якого КП «Вишгородтепломережа» ВМР зобов`язалося надати послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 зобов`язалась своєчасно сплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.
Таким чином, між КП «Вишгородтепломережа» ВМР та ОСОБА_2 виникли договірні відносини з надання житлово-комунальних послуг у виді опалення. 
За результатами дослідження звітів про споживання теплової енергії у будинку за адресою АДРЕСА_4 (а.с.25 - 28), актів обстеження теплового (комерційного) вузла обліку, що були складені за період з січня 2018 року по квітень 2025 року (а.с. 29-80), судом встановлено, що КП «Вишгородтепломережа» ВМР свої зобов`язання з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_4 , виконало у повному обсязі належним чином. Інформація про припинення постачання теплової енергії в період опалювального сезону, постачання її неналежної якості чи в неналежному обсязі, а також акти про від`єднання квартири АДРЕСА_2 від системи теплопостачання у матеріалах справи відсутні. 
Згідно наданого КП «Вишгородтепломережа» ВМР розрахунку заборгованості (а.с. 81) у період з жовтня 2017 року по липень 2025 року зафіксовано постачання та споживання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачами неодноразово здійснювались перерахування коштів на користь КП «Вишгородтепломережа» ВМР з метою часткового погашення виниклої заборгованості з оплати послуг постачання теплової енергії, що вказує на підтвердження ними існування відповідного зобов`язання перед КП «Вишгородтепломережа» ВМР.
Таким чином, судом встановлено, що за період з жовтня 2017 року по липень 2025 року КП «Вишгородтепломережа» ВМР здійснювало постачання теплової енергії у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в якій ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають зареєстроване місце проживання (а.с.88, 89), та яка належить останнім на праві спільної часткової власності, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 438333793 від 06.08.2025 (а.с.12). 
У свою чергу, з розрахунку заборгованості (а.с. 81) вбачається, що свої зобов`язання з оплати вартості наданих послуг з постачання теплової енергії відповідачі не виконали, внаслідок чого за період з жовтня 2017 року по липень 2025 року виникла заборгованість у загальному розмірі 27 585 грн. 07 коп.
Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного Кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частина 2 ст. 317 ЦК України зазначає, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, судом встановлено факт порушення відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свого зобов`язання з оплати комунальної послуги з постачання теплової енергії незалежно від проживання чи не проживання у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .
Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідачів за договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково – зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок – це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц).
Заборгованість визначається умовами договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц).
Враховуючи умови договору про надання послуг з централізованого опалення, укладеного між КП «Вишгородтепломережа» та відповідачем ОСОБА_2 , зафіксовані показники постачання теплової енергії (а.с. 25-28), розміри тарифів на послуги постачання теплової енергії, затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1032 від 09.06.2016 року (а.с. 14), № 1101 від 09.06.2016 року (а.с. 15), рішень Вишгородської міської ради Київської області (а.с. 16-24), суд вважає наданий розрахунок заборгованості ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з оплати комунальних послуг з постачання теплової енергії правильним та обґрунтованим.
Стосовно твердження відповідача ОСОБА_2 щодо неякісного отримання послуг з теплопостачання та встановлення перемички на 8 поверсі будинку, суд зазначає наступне.
Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води затверджений наказом Мінрегіону від 26.07.2019 № 169. Єдиною законною підставою для відключення квартири АДРЕСА_2 від системи централізованого опалення, є виконання власником вищезазначеного Порядку. Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про відключення нежитлових приміщень від мережі теплопостачання.
Так, згідно пунктів 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, споживач може відмовитися від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005 р., зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09.12.2005 р. за №1478/11758 (із змінами, внесеними наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 р. №169) затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого теплопостачання, який згідно з п. 1.1 визначає процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Вказаним Порядком передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не у квартирах чи нежитлових приміщеннях багатоквартирних будинків з ініціативи споживача, а відключення багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.
Пунктом 2.5 Порядку визначено, що відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконуються у міжопалювальний період.
Відповідно до пункту 2.6 Порядку по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.
З огляду на викладене та аналізуючи вищенаведені норми права, суд прийшов до висновку, що чинним законодавством України встановлено чіткий порядок відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, який передбачає виконання низки проектно-технічних дій та погоджень їх результатів з уповноваженими органами.
Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.
Доказів того, що відповідачам зазначені послуги не надавались, що вони не користувалися наданими послугами і потреби в таких послугах не мали, належними та допустимими доказами стороною відповідачів не доведено та матеріалами справи не підтверджено.
Стосовно вимоги відповідача ОСОБА_1 про роз`єднання справи на два окремих провадження та винесення рішення стосовно частки кожного з боржників, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Доказів, що підтверджують розділ особового рахунку по сплаті послуг теплопостачання на два окремих рахунка відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суду не надано. Відповідно відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 про роз`єднання справи на два окремих провадження та винесення рішення стосовно частки кожного з боржників.
Таким чином, обов`язок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з оплати комунальних послуг є солідарним.
Питання щодо можливої наявності пільг у відповідача ОСОБА_2 судом не розглядалось, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів їх існування, а питання про їх встановлення не є предметом розгляду даної справи.
На підставі цього суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (3028 грн. 00 коп.).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням повного задоволення позовних вимог судові витрати, які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору, підлягають стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно.
Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст.ст. 12, 81, 133, 141, 265 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:

Позов КП «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради (адреса місцезнаходження: Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 3-В; код ЄДРПОУ: 13713569) до ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії – задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь КП «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради (адреса місцезнаходження: Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 3-В; код ЄДРПОУ: 13713569) суму заборгованості за комунальні послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2017 року по липень 2025 року у розмірі 27 585 (двадцять сім тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 07 копійок.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 03.04.2026 року.
Позивач:
КП «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради (адреса місцезнаходження: Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 3-В; код ЄДРПОУ: 13713569).
Відповідач:
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ); 
ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Головуючий суддя О.В. Рукас