ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.02.2026 Справа № 914/1875/25 
Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Бургарт Т.І., при секретарі судового засідання Бабій М.Т., розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу
за позовом:  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 );
до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Родинний 2019» (вул.Приозерна, буд.5, м.Новояворівськ, Львівська обл., 81053, код ЄРДПОУ 43143437);
про: визнання трудових відносин припиненими;

за участю:
від представника позивача: не з`явився;
від представника відповідача: не з`явився, - 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – Позивач) звернувся до Господарського суду Львівської області зі позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Родинний 2019» (далі також – Відповідач, ОСББ «Родинний 2019») про визнання трудових відносин припиненими з 12 червня 2025 року на підставі пункту 4 частини 1 cтатті 36 та статті 38 Кодексу законів про працю України. 
Процесуальний рух справи відображений в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

Аргументи сторін
Аргументи позивача

22 липня 2019 року рішенням правління ОСББ «Родинний 2019» ОСОБА_1 обрано головою правління цього об`єднання. Наказом від 23 липня 2021 року його прийнято на посаду голови правління.
На початку листопада 2022 року позивач отримав повідомлення про його звільнення з посади голови правління з 11 листопада 2022 року на підставі рішення загальних зборів у зв`язку з обранням нового голови ОСББ «Родинний 2019». Позивачу запропоновано видати наказ про власне звільнення та провести розрахунок. Разом з тим, наказ по звільнення ОСОБА_1 з займаної посади не видавався.
18 листопада 2022 року, 23 січня та 03 березня 2023 позивач звертався до відповідача із заявами про звільнення за станом здоров`я та проведення з ним розрахунку, однак відповіді не отримав. 
На думку позивача, невидача наказу про його звільнення з займаної посади має наслідком неврегульованість питання припинення трудових відносин та фактично позбавляє його можливості реалізувати право на працю та належне оформлення звільнення відповідно до вимог законодавства.

Аргументи сторони Відповідача

Відповідач участі у розгляді справи не брав, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом направлення копії ухвали від 02 липня 2025 року про відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання за адресою, зазначеною в єдиному державному реєстрі, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції, однак дана ухвала була повернута з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Ухвалами суду від 24 липня, 1 вересня, 11 вересня, 18 вересня, 29 вересня, 17 жовтня, 2025 року, 06 листопада, 25 листопада, 10 грудня 2025 року та 15 січня і 28 січня 2026 року відповідач викликався у підготовчі та судові засідання, що підтверджується списками розсилки поштової кореспонденції. Однак, ухвали поверталися у зв`язку із відсутністю одержувача за вказаною адресою.
В постанові від 05 лютого 2026 року по справі № 11/5025/1265/12 (495/5193/18) Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначено, що повернення поштових відправлень із відміткою "за закінченням терміну зберігання" не може автоматично тлумачитися як підтвердження фактичного інформування особи. Однак у випадку юридичної особи така обставина не спростовує висновку про дотримання судом вимог процесуального закону щодо повідомлення, якщо суд надсилав документи за належною адресою, а юридична особа, будучи зобов`язаною зареєструвати електронний кабінет у ЄСІТС, не виконала цього обов`язку та, відповідно, прийняла на себе ризики наслідків такої бездіяльності.
Викладене в сукупності свідчить про належне повідомлення судом відповідача про дату, час і місце розгляду справи.
Разом з тим, відповідач участі у розгляді справи свого представника не забезпечив, документів чи заяв по суті спору суду не подавав, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв.
Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Обставини справи встановлені судом 
Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Родинний 2019» створено 31 липня 2019 власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку №5, що розташований по вулиці Приозерній у місті Новояворівську, Яворівського району Львівської області (пункт 1 статуту об`єднання), що підтверджується витягом з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців (а.с.62-63). 
Установчими зборами ОСББ «Родинний 2019» затверджено статут юридичної особи.
Згідно статуту об`єднання, вищим органом його управління є загальні збори (пункт 2, розділу ІІІ). 
До виключної компетенції загальних зборів належить питання обрання членів правління об`єднання, визначення розміру матеріального чи іншого заохочення голови та членів правління (пункт 3, розділу ІІІ статуту). Порядок обрання та відкликання членів правління, їх кількісний склад та строки обрання встановлюються загальними зборами. Загальні збори своїм рішенням вправі в будь – який момент припинити повноваження правління чи окремих його членів (пункт 13 розділу ІІІ статуту)
Співвласники передбачили, що правління об`єднання зі свого складу обирає голову правління (пункт 16 статуту).
Голова правління, окрім іншого, забезпечує виконання рішень загальних зборів та рішень правління; видає обов`язкові для працівників об`єднання накази у сфері трудових правовідносин; розпоряджається коштами об`єднання відповідно до затвердженого кошторису та рішень правління, має право першого підпису фінансових документів об`єднання (пункт 16 статуту).
Згідно правил пункту 5 розділу IV статуту, кошти об`єднання витрачаються згідно з кошторисами, затвердженими загальними зборами співвласників та окремими рішеннями загальних зборів співвласників. Якщо інше не встановлено рішенням загальних зборів співвласників, кошторис повинен передбачати такі статті витрат: на утримання і ремонт спільного майна, на оплату комунальних та інших послуг, витрати фондів об`єднання, інші витрати. При цьому, статут передбачає наявність в складі кошторису двох фондів : ремонтного та резервного.
Статутом встановлена імперативна заборона розподілу отриманих доходів об`єдання серед співвласників та членів органів управління, крім оплати праці працівників об`єднання (пункт 6 розділу IV статуту).
22 липня 2019 року рішенням правління ОСББ «Родинний 2019» ОСОБА_1 обрано головою правління ОСББ, що підтверджується протоколом №1 засідання правління ОСББ «Родинний 2019» від 22 липня 2019 року (а.с.13-14).
З липня 2019 по квітень 2021 року голова правління ОСББ «Родинний 2019» ОСОБА_1 не отримував винагороди за свою роботу на займаній посаді, що підтверджується відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 25 листопада 2025 року.
У період діяльності як голова правління ОСОБА_1 склав 2 накази (розпорядження) на підставі типової форми № П-1, затвердженої наказом Держкомстату України від 05 грудня 2008 року № 459 про прийняття себе на роботу: 
1. Наказ № к-001, датований 31 березня 2021 року, відповідно змісту якого ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 01 квітня 2021 року на посаду голови правління ОСББ «Родинний 2019» за сумісництвом з тривалістю робочого тижня з неповним робочим часом 20 год.00 хв та окладом 6000,00 грн (а.с.104);
2. Наказ № к-005, датований 23 липня 2021 року, відповідно змісту якого ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 26 липня 2021 року на посаду голови правління ОСББ «Родинний 2019» за основним місцем роботи з тривалістю робочого тижня 40 год.00 хв та окладом 6000,00 грн (а.с.105). 
Обидва накази підписані ОСОБА_1 як головою правління ОСББ «Родинний 2019» та як працівником, який з ними ознайомлений.
Починаючи з квітня 2021 року по вересень 2022 року включно ОСОБА_1 отримував від ОСББ «Родинний 2019» винагороду щоразу в різних розмірах в межах від 6000,00 до 7465,10 грн щомісячно, що підтверджується відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 25 листопада 2025 року.
В той же період ОСОБА_1 отримував грошову винагороду від 3 інших ОСББ, а саме: ОСББ «Новояворівськ», ОСББ «Новояворівськ 2017», ОСББ «Новояворівськ 2019», кожне з яких виплачувало позивачу орієнтовно таку ж суму винагороди, як і ОСББ «Родинний 2019», що підтверджується відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 25 листопада 2025 року.
Рішенням загальних зборів ОСББ «Родинний 2019» ОСОБА_1 звільнено з посади голови правління з 11 листопада 2022 року (протокол від 18 жовтня 2022 року), про що позивача інформовано листом голови загальних зборів ОСББ «Родинний 2019» (а.с.12).
Цим же листом позивача повідомлено про обрання на посаду голови правління ОСББ ОСОБА_2 .
У зв`язку з цим позивачу письмово запропоновано вчинити ряд дій, спрямованих на припинення правовідносин з відповідачем, а саме: видати наказ про власне звільнення з 11 листопада 2022 року, провести остаточний розрахунок, розірвати договори з контрагентами та попередити працівників про скорочення штату у зв`язку з прийняттям співвласниками рішення про передачу функцій з управління будинком управителю (а.с.12).
Крім того, позивачу пропонувалося у строк до 14 листопада 2022 року передати новообраному Голові ОСББ «Родинний 2019» ОСОБА_2 печатку, установчі документи, бухгалтерську звітність та іншу документацію об`єднання за період 2019–2022 років.
Наказ про власне звільнення з 11 листопада 2022 року на підставі рішення загальних зборів ОСОБА_1 не видав. При цьому законність рішення загальних зборів ОСББ «Родинний 2019», яким ОСОБА_1 звільнено з посади голови правління ОСББ «Родинний 2019» з 11 листопада 2022 року, позивач не оспорює.
За змістом листів ОСОБА_1 датованих 18 листопада 2022 року (адресований членам правління) та 23 січня 2023 року і 03 березня 2023 року (адресовані голові правління ОСББ ОСОБА_2 ) позивач мав намір звільнитися з посади голови правління ОСББ «Родинний 2019» за станом здоров`я після проведення з ним розрахунку (компенсації за невикориистані дні основної щорічної відпустки, додаткової соціальної відпустки, виплати коштів за затримку розрахунку до моменту видачі наказу про фактичне звільнення, виходячи з середньоденної заробітної плати, та ін. а.с. 16, 20, 24). 
Доказів щодо вручення зазначених листів відповідачу, як і доказів надання відповідачем відповідей на них, позивачем не надано.
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Яворівського районного суду Львівської області з позовом до ОСББ «Родинний 2019» про зобов`язання звільнити з роботи та стягнення коштів. 
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2025 року провадження у справі за вказаним позовом закрито у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки її розгляд віднесено до юрисдикції господарських судів. 
У зв`язку з чим позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом про визнання трудових відносин позивача та ОСББ «Родинний 2019» припиненими з 12 червня 2025 року на підставі пункту 4 частини 1 статті 36 та статті 38 Кодексу законів про працю України. 
Оцінка суду
Спір виник у зв`язку з припиненням правовідносин між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Родинний 2019» та головою його виконавчого органу - Берендою С.М.
Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Родинний 2019» створено як непідприємницьку організацію для забезпечення та захисту прав співвласників, належного утримання і використання спільного майна та своєчасного надходження коштів на сплату платежів, передбачених законодавством і статутом. 
Відповідно до частини 2 статті .4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі – Закон України «Про ОСББ»), ОСББ є юридичною особою та створюється як непідприємницьке товариство. Згідно зі статтею 85 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), непідприємницьким є товариство, яке не має на меті одержання прибутку.
Згідно зі статтею 92 Цивільного кодексу України дієздатність юридичної особи здійснюється через її органи. Поняття дієздатності є цивілістичним, а отже, формування, зміна та припинення органів юридичної особи регулюються цивільним законодавством. Той факт, що члени колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособовий його керівник перебувають у трудових відносинах із товариством, не встановлює пріоритет трудового регулювання над цивільним, оскільки до цих відносин не може застосовуватися модель «роботодавець - працівник», властива трудовим відносинам. Правовий статус членів колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособового його керівника значно відрізняється від статусу інших працівників, що обумовлено специфікою його трудової діяльності, яка полягає у виконанні ним функцій по управлінню товариством (постанова ВС від 18.04.2023 у справі №552/3110/21).
За змістом положеннь частини 3 статті 99 Цивільного кодексу України, припинення повноважень члена виконавчого органу товариства може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. 
При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобіганню негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 510/456/17, від 04.02.2020 у справі № 915/540/16).
З огляду на предмет позову, суд насамперед має встановити правову природу правовідносин, що склалися між сторонами: чи були вони виключно корпоративними (пов`язаними з обранням та припиненням повноважень члена виконавчого органу), чи між сторонами виник самостійний трудовий договір, який підлягає регулюванню нормами трудового законодавства.
Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду, обрання особи до складу виконавчого органу юридичної особи на підставі рішення її вищого органу управління породжує передусім корпоративні правовідносини, у межах яких така особа наділяється повноваженнями з управління та представництва. Саме ці відносини становлять основу правового зв`язку між юридичною особою та її керівником, оскільки вони визначають обсяг управлінських функцій, характер відповідальності та межі здійснення повноважень (постанова ВПВС від 06.09.2023 у справі № 127/27466/20).
Велика Палата Верховного Суду в межах розгляду зазначеної справи також звернула увагу, що поряд із корпоративними правовідносинами між юридичною особою та її керівником можуть виникати й трудові правовідносини, однак лише за умови укладення у встановленому порядку трудового договору (контракту). Такий договір регламентує окремі аспекти діяльності керівника як працівника - умови оплати праці, строк здійснення повноважень, відповідальність, підстави та порядок звільнення тощо. Водночас за відсутності доказів укладення трудового договору не виникає й підстав для застосування норм законодавства про працю до правовідносин сторін.
З наведеного випливає, що правовий статус голови правління ОСББ як керівника юридичної особи має дуалістичну природу: його первинною та визначальною складовою є корпоративні відносини управління, що виникають з рішення загальних зборів співвласників, тоді як трудові відносини можуть існувати додатково і лише за наявності відповідного правочину. При цьому навіть у разі поєднання цих елементів саме відносини з управління юридичною особою залишаються базовими та визначають зміст і характер взаємозв`язку сторін.
Таким чином, вирішення спору потребує комплексної правової оцінки співвідношення корпоративних та трудових елементів у статусі голови правління об`єднання співвласників, визначення моменту припинення відповідних правовідносин та наявності у відповідача обов`язку щодо їх належного оформлення.
Правові та організаційні засади створення та функціонування об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку регулюються положеннями Закону України «Про ОСББ».
Згідно статті 10 вказаного закону органами управління ОСББ є загальні збори об`єднання, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори.
При цьому положення Закону України «Про ОСББ» не визначено форму правовідносин об`єдання та членів його виконавчих органів, в тому числі – голови правління. 
Разом з тим, враховуючи правову природу неприбуткових організацій, специфіку формування їх бюджету та особливості функціонування, законодавець відніс вирішення питання щодо порядку формування та повноважень статутних органів об`єднання до компетенції самого об`єднання. Так, відповідно до статті 7 вказаного закону повноваження та порядок формування статутних органів об`єднання визначається статутом.
Вказані приписи системно зв`язані з іншими нормами закону та знаходять в них подальшу деталізацію. 
Зокрема, за змістом статті 16 Закону України «Про ОСББ», об`єднання має право утворювати органи управління, визначати умови та розмір плати за їхню діяльність. Також статті 10 Закону України «Про ОСББ» визначає, що до виключної компетенції загальних зборів відноситься визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та членів правління, підкреслюючи, що форма правовідносин об`єднання з його членами є дискрецією вищого органу управління. 
З огляду на те, що законодавець не встановлює імперативної моделі правовідносин між об`єднанням та членами його виконавчих органів, а відносить визначення порядку їх формування, повноважень та умов діяльності до автономії самого об`єднання, закріпленої у статуті, саме положення статуту ОСББ «Родинний 2019» підлягають першочерговому та безпосередньому дослідженню судом. 
Для належної правової кваліфікації спірних відносин суд зобов`язаний з`ясувати, чи передбачає статут укладення трудового договору з головою правління, чи регламентує його діяльність виключно як реалізацію корпоративних повноважень, що випливають із рішення загальних зборів, оскільки саме статутні положення визначають межі автономії волі сторін у цих правовідносинах і слугують нормативною основою їх існування та припинення.
Згідно зі статутом об`єднання, вищим органом управління є загальні збори (пункт 2 розділу III), а до виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема, обрання членів правління та визначення розміру матеріального або іншого заохочення голови та членів правління (пункт 3 розділу III). Порядок обрання та відкликання членів правління, їх кількісний склад та строки обрання встановлюються загальними зборами. Загальні збори своїм рішенням можуть у будь-який момент припинити повноваження правління чи окремих його членів (пункт 13 розділу III статуту). 
Одночасно, статут передбачає, що правління обирає зі свого складу голову правління (пункт 16 статуту).
Голова правління, згідно статуту, забезпечує виконання рішень загальних зборів та правління, видає накази, обов`язкові для працівників об`єднання, та розпоряджається коштами об`єднання відповідно до затвердженого кошторису та рішень правління (пункт 16 статуту). 
Водночас, статут не містить жодного положення, яке передбачало б, що голова правління перебуває у трудових відносинах з об`єднанням автоматично, або що він може самостійно визначати собі умови праці, порядок свого прийнятя та звільнення з роботи та розмір грошової винагороди.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що посада голови правління ОСББ «Родинний 2019» має передусім корпоративну природу, оскільки набуття та припинення повноважень голови пов`язані з прийняттям рішення вищим органом управління - загальними зборами співвласників. При цьому як законодавство, так статут об`єднання не виключають можливість одночасного виникнення також і трудових відносин між головою правління та ОСББ, однак їхня наявність не є автоматичною і не презюмується. Хоча закон не забороняє голові правління виконувати свої обов`язки за трудовим договором, однак тільки у випадку фактичного та належного волевиявлення уповноваженого органу об`єднання на укладення трудового договору, яке повинно відображатися в установчих документах ОСББ або рішеннях загальних зборів.
Оцінивши наведені положення статуту у їх системному взаємозв`язку, суд виходить з того, що визначені статутом повноваження голови правління мають організаційно-розпорядчий характер і спрямовані на забезпечення діяльності ОСББ, однак самі по собі не свідчать про виникнення трудових правовідносин між об`єднанням і головою правління. Зокрема, наділення голови правління повноваженнями видавати накази, обов`язкові для працівників об`єднання, а також здійснювати розпорядження коштами в межах затвердженого кошторису є проявом його статусу як одноособового виконавчого органу, що реалізує управлінську функцію від імені юридичної особи, що підтверджує його компетенцію діяти від імені об`єднання у сфері трудових відносин із найманими працівниками, проте не трансформує його власний правовий статус у статус працівника. 
Аналіз положень статуту ОСББ щодо структури кошторису об`єднання вказує на відсутність передбаченої статті видатків на оплату праці голови та членів правління. Статут встановлює, що розмір матеріального чи іншого заохочення голови та членів правління визначається виключно загальними зборами (статті 10 та 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). Таким чином, в статуті відсутні положення, які б передбачали автоматичне виникнення трудових правовідносин з головою правління або його членами.
Більше того, статутом ОСББ «Родинний 2019» передбачено, що доходи об`єднання не розподіляються серед співвласників та членів органів управління, за винятком оплати праці працівників. Відтак, статут розмежовує підходи щодо фінансування членів правління та працівників ОБСС, що додатково свідчить про відсутність автоматичного статусу найманого працівника голови правління та підкреслює корпоративний характер його повноважень.
З огляду на те, що статут не передбачає прийняття на роботу членів та голови правління, не визначає умов оплати праці, підстав і процедури звільнення, як і не встановлює делегованих повноважень голови самостійно встановлювати собі такі умови, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав вважати, що саме по собі виконання позивачем управлінських функцій створює трудові правовідносини між ним та ОСББ.
Вказане свідчить, що повноваження голови правління ОСББ «Родинний 2019» як члена органу управління виникають з корпоративних відносин, а трудові відносини могли б бути формою реалізації цих повноважень, якщо б таку форму визначив вищий орган управління, до виключної компетенції якого віднесено це питання. Лише за наявності належних доказів укладення трудового договору можливим є застосування положень трудового законодавства; в іншому разі спір підлягає вирішенню з урахуванням корпоративної природи відповідних правовідносин та способу їх припинення, передбаченого законом і статутом об`єднання.
Разом з цим, позивачем не надано суду доказів укладення трудового договору з відповідачем на підтвердження обставин перебування з ним у трудових відносинах. Навпаки, в ході розгляду справи судом встановлені факти, які свідчать про протилежне, що обгрунтовується таким. 
Однією з істотних умов трудового договору є оплата праці.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожному гарантується право на оплату праці та забороняється примусова або безоплатна праця. 
За змістом статей 21, 23 та 24 Кодексу законів про працю України, трудові правовідносини виникають лише за наявності волевиявлення роботодавця та працівника, визначення умов оплати праці та строку трудових відносин, а також фактичного виконання трудових обов`язків. 
Судом встановлено, що з 22 липня 2019 року до квітня 2021 року Беренда С.М., будучи головою правління ОСББ «Родинний 2019», не отримував оплати чи винагороди за свою діяльність як голова ОСББ, що є підтвердженням факту відсутності між сторонами трудових відносин.
Крім того, встановлені у справі обставини свідчать про те, що загальні збори об`єднання, до виключної компетенції яких віднесено визначення розміру матеріального або іншого заохочення голови та членів правління, відповідного питання не розглядали та рішення з цього приводу не ухвалювали. Такий стан речей сам по собі не суперечить ані вимогам закону, ані положенням статуту, оскільки законодавство надає загальним зборам право, але не покладає обов`язку встановлювати винагороду членам правління, допускаючи як визначення її розміру та порядку виплати, так і здійснення повноважень на безоплатній основі.
Водночас відсутність рішення уповноваженого органу про встановлення розміру та умов оплати праці голови правління виключає можливість визнання наявності погоджених сторонами істотних умов трудового договору та свідчить про відсутність належного волевиявлення об`єднання на прийняття відповідача на роботу.
Суд наголошує, що хоча закон і допускає можливість одночасного виникнення трудових відносин з головою правління, їхня поява залежить від фактичного та належного волевиявлення уповноваженого органу об`єднання.
Позивачем не лише не надано доказів на підтвердження наявності такого волевиявлення зі сторони ОСББ, але й навіть не наводилися аргументи про те, що відповідні органи об`єднання прийняли рішення про прийом ОСОБА_1 на роботу, встановлення розміру винагороди голови правління, визначення істотних умов праці. 
Під час судового засідання ОСОБА_1 підтвердив, що приступив до виконання обов`язків голови правління у 2019 році без укладення трудового договору і без видання будь-якого наказу про прийняття на роботу, а відповідний наказ був виданий лише у 2021 році. При цьому, позивач не вказував про наявність інших рішень загальних зборів об`єднання з питань його працевлаштування. 
Так, за доводами позивача, з липня 2021 року він прийнятий на посаду голови правління ОСББ «Родинний 2019», про що ним видано відповідний наказ від 23 липня 2021 року. Саме з виданням цього наказу позивач пов`язує момент виникнення трудових відносин з відповідачем.
Разом з тим, до матеріалів справи долучено позивачем 2 накази про прийняття на роботу від 31 березня та 23 липня 2021 року.
Зазначені накази складені та підписані позивачем як головою правління об`єднання, містять зазначення посадового окладу в розмірі 6 000,00 грн. При цьому наказ від 31 березня встановлює цей посадовий оклад для роботи за сумісництвом на 20 годин на тиждень, а наказ від 23 липня — для основного місця роботи на 40 годин на тиждень. 
Суд зазначає, що відсутні докази затвердження цих ставок загальними зборами, що виключає відповідність наданих документів критерію належності доказів. 
Крім цього, суд оцінює покликання позивача на ці докази критично ще і з огляду на таке. 
Встановлено, що видання зазначених наказів відбулося лише з ініціативи самого ОСОБА_1 і не супроводжувалося жодним попереднім рішенням загальних зборів щодо зміни природи правовідносин ОСББ з головою правління, встановлення розміру його винагороди або укладення трудового договору. 
Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець зобов`язується виплачувати заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством, колективним договором або угодою сторін. 
Видання позивачем наказу про прийняття себе на роботу через 2 роки після обрання на посаду голови правління без додаткового рішення загальних зборів з цього питання та без затвердження розміру його винагороди з внесенням відповідних змін в кошторис, не створює правових підстав для виникнення трудових відносин, оскільки відсутнє належне волевиявлення роботодавця у розумінні статей 21, 23, 24 Кодексу законів про працю України.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що навіть після одноособового видання наказів у березні та липні 2021 року між ОСОБА_1 та ОСББ «Родинний 2019» трудові відносини не виникли. Ні статутом об`єднання, ні Законом України «Про ОСББ» голові правління ОСББ «Родинний 2019» не надано повноваження на укладення із собою трудового договору від імені об`єднання, як і не передбачено, що трудові відносини виникають безпосередньо з моменту обрання на посаду. 
Щодо отримання з квітня 2021 року ОСОБА_1 винагороди від ОСББ «Родинний 2019» та сплати за неї єдиного внеску суд зазначає наступне. 
Відповідно до статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок підлягає сплаті за фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах, а також за осіб, з якими укладено цивільно-правові договори, та у інших випадках, передбачених законодавством. Ця норма передбачає, що сплата ЄСВ не обмежується лише трудовими договорами, а може здійснюватися й за цивільно-правовими угодами та іншими виплатами, зокрема винагородами членів органів управління юридичної особи.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», база нарахування єдиного внеску включає не лише заробітну плату працівників, з якими укладено трудові договори, а й інші виплати, що підлягають нарахуванню на підставі цивільно-правових договорів, а також винагороди фізичним особам за виконання робіт чи надання послуг, визначені законодавством (пункт 1, частина 1, стаття 7). 
Закон прямо передбачає, що єдиний внесок нараховується незалежно від форми, джерела та порядку виплати доходу, включно з сумами, що виплачуються за цивільно-правовими договорами або іншими підставами, визначеними законодавством (пункт 1, частина 1, частина 5 стаття 7). 
Відтак, сплата ОСББ «Родинний 2019» ЄСВ за ОСОБА_1 сама по собі не може вважатися підтвердженням наявності трудового договору, а тому суд дійшов висновку про недоведеність позивачем належними та достатніми доказами факту існування у нього з відповідачем трудових відносин.
В рамках спірних правовідносин такими доказами могли б бути рішення загальних зборів про укладення трудового договору з головою правління, про встановлення матеріальної винагороди голові правління у виді заробітної плати, про затвердження кошторису з видатками на виплату заробітної плати голові правління, про внесення змін до статуту ОСББ в частині положень, які регулюють порядок формування органів управління на засадах трудових відносин з членами чи хоча б головою правління, та ін. 
З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 набув виключно корпоративних прав і обов`язків як член виконавчого органу – голова правління, що підтверджується рішенням правління та положеннями статуту ОСББ. 
Отже, правовідносини сторін мають виключно корпоративний характер і не підпадають під регулювання трудового законодавства.
З огляду на викладене, вимога позивача про визнання трудових відносин припиненими на підставі пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України, що передбачає припинення трудового договору з ініціативи працівника та конкретизується статтею 38 цього Кодексу, може бути розглянута лише в площині трудових правовідносин.
Одночасно, суд наголошує, що заявлена у позові дата припинення трудових відносин - 12 червня 2025 року не пов`язана з жодним юридичним фактом, який би свідчив про існування між сторонами на цей час не лише трудових, але і навіть корпоративних правовідносин. 
Рішенням загальних зборів ОСББ «Родинний 2019» (протокол від 18 жовтня 2022 року) ОСОБА_1 звільнено з посади голови правління ОСББ «Родинний 2019», а на його місце обрано ОСОБА_2 . Позивач правомірність прийняття та законність вказаного рішення не оспорює. 
Крім цього, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30 березня 2023 року, підтверджує, що ОСОБА_2 внесений до реєстру як керівник ОСББ «Родинний 2019» замість ОСОБА_1 .
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» відомості, що містяться в ЄДР, вважаються достовірними та можуть використовуватися у спорі з третіми особами. Законодавець пов`язує публічну легітимацію статусу керівника з моментом внесення відповідного запису до реєстру, а до внесення таких змін особа формально вважається такою, що здійснює повноваження керівника у відносинах з третіми особами.
Отже, починаючи щонайменше з 30 березня 2023 року, коли до ЄДР внесено відомості про нового керівника, будь-які правовідносини між ОСОБА_1 та ОСББ «Родинний 2019» у статусі голови правління були припинені як у внутрішньокорпоративному, так і в публічно-реєстраційному вимірі. 
За таких обставин ще станом на квітень 2023 року відсутні будь-які правові підстави вважати, що між сторонами продовжували існувати корпоративні чи трудові правовідносини. Подання позову у 2025 році з вимогами про визнання припинення трудових відносин з 12 червня 2025 року відбувається за відсутності спірного матеріального правовідношення на момент звернення до суду, що саме по собі свідчить про безпідставність заявлених вимог та відсутність предмета судового захисту. Така вимога фактично спрямована на створення юридичної фікції припинення правовідносин існування яких не доведено. 
У підпунктах 11.82-11.85 постанови від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 та підпунктах 8.43-8.46 постанови від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. При цьому, згідно сталої практики Верховного суду, встановлення судом відсутності порушення цивільних прав та законних інтересів позивача є самостійною підставою для відмови у позові (напр. постанова КГС ВС від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20, постанова Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).
Враховуючи викладене у зв`язку з недоведеністю позивачем порушення його прав чи інтересів, що підлягають судовому захисту, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. 
Судові витрати
У відповідності до ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Звертаючись до суду із позовом, Позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №674Е-UUB3-3ZAE від 27 червня 2025 року.
Таким чином, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог судовий збір у розмірі 3 028,00 грн залишається за позивачем.
Керуючись статтями 2, 4, 42, 46, 73, 74, 76-80, 123, 124, 126, 129, 222, 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Родинний 2019» відмовити.
Судовий збір в сумі 3 028,00 грн залишити за позивачем.
Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано згідно ст.241 ГПК України;
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 253-259 ГПК України.
Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет:://reyestr.court.gov.ua/.
Повний текст рішення складено 03 березня 2026 року. 

Суддя Бургарт Т.І.