ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року	Львів	Справа №460/6984/25 пров. №А/857/24502/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Максимчук О.О. у м. Рівне) у справі № 460/6984/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів, в якому просив:

визнати протиправним рішення відповідача №172650007489 від 04.02.2025 про відмову в призначенні пенсії.

зобов`язати відповідача призначити позивачу з 28.01.2025 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до страхового стажу позивача час догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи з 24.12.1990 по 15.05.1995.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що звернулася 28.01.2025 до пенсійного фонду за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі – Закон №796-ХІІ), однак отримала відмову у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в забрудненій зоні та відсутністю необхідного страхового стажу. Також вказувала на те, що належним підтвердженням його проживання у забрудненій зоні станом на 01.01.1993 не менше трьох років є довідка №5786 від 20.09.2023, згідно з якою вона зареєстрована та проживає в зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по даний час. У разі зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною потерпілою від Чорнобильської катастрофи з 24.12.1990 по 15.05.1995, страховий стаж становитиме 18 років 2 місяці 3 дні, з необхідних 15. А тому рішення відповідача вважала протиправним і просила позовні вимоги задовольнити повністю. 

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22.05.2025 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період догляду за дитиною, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, з 27.02.1991 по 15.05.1995. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період догляду за дитиною, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, з 27.02.1991 по 15.05.1995. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно Порядку №637 документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював є виписка з трудової книжки, яку досліджено судом та встановлено, що з 27.02.1991 позивач не працювала, відповідно до страхового стажу позивача відповідачу належало зарахувати додатково період догляду за дитиною, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи з 27.02.1991 по 15.05.1995. 

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Любрієвка Баштанського району Миколаївської області та ІНФОРМАЦІЯ_2 досягнула віку 60 років, є громадянкою України і має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується даними з копій паспорта позивача та посвідчення категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим позивачу 27.07.2015 Рівненською обласною державною адміністрацією безстроково.

Відповідно до довідки Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 20.09.2023 №5786 місцем проживання та реєстрації позивача в період з 26.04.1986 по даний час є с. Глинне Рівненської області, територія цього населеного пункту віднесена до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106.

Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 з 04.01.1984 по 26.02.1991 позивач працювала в Веселоподільському цукровому комбінаті, який був розташований у смт. Семенівка Семенівського району Полтавської області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народився син ОСОБА_2 , місце народження с. Єгорівка Семенівського району Полтавської області, що підтверджується даними з наявного у матеріалах справи свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 10.07.1984.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача народився син ОСОБА_2 , місце народження с. Єгорівка Семенівського району Полтавської області, що підтверджується даними з наявного у матеріалах справи свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 24.09.1986.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у позивача народилася донька ОСОБА_3 , місце народження с. Єгорівка Семенівського району Полтавської області, що підтверджується даними з наявного у матеріалах справи свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 22.01.1988.

28.01.2025 позивач звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку.

З урахуванням принципу екстериторіальності вказану заяву позивача про призначення пенсії розглянуто відповідачем та 04.02.2025 прийнято рішення №172650007489 про відмову у призначенні пенсії за нормами статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання позивача станом на 01.01.1993 у забрудненій зоні та відсутністю необхідного страхового стажу. У вказаному рішенні відповідачем зазначено про те, що документами підтверджено факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 1 рік 8 місяців 28 днів, до періоду проживання не зараховано час роботи у Веселоподільському цукровому комбінаті, який був розташований у смт. Семенівка Семенівського району Полтавської області з 26.04.1986 по 26.02.1991. Страховий стаж позивача на дату звернення становить 13 років 9 місяців 11 днів, страховий стаж розраховано з врахуванням даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5). До страхового стажу не зараховано період роботи з 21.04.1990 по 26.02.1991 (звільнення з 26.02.1991), оскільки запис про звільнення внесено на підставі розрахункових рахунків, чим порушено п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, а в матеріалах справи відсутня довідка про заробітну плату за вище вказаний період.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, а тому звернувся до суду із адміністративним позовом (позовною заявою) у цій справі з наведеними вище позовними вимогами до відповідачів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вимоги частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 4 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також - Закон № 1058-IV) встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на Законі № 796-XII.

Закон № 796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначено статтею 55 Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до пункту 2 статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку (в даному випадку 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини 3 статті 55 Закону №796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №1058-ІV і цього Закону. 

Згідно з п.13 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону №1058-ІV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Обов`язковою умовою наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи до 01 січня 1993 року (у зоні гарантованого добровільного відселення - протягом трьох років). Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Відтак, період проживання та/або праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01 січня 1993 року необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року. Подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, (надалі також Порядок № 22-1) передбачено, що для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-ХІІ необхідно подати документи, що підтверджують особливий статус особи, зокрема: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідку про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видану органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Статтею 14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” є посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” та “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” (частина 3 статті 65 Закону №796-XII).

Згідно з статтею 15 Закону №796-XII довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Видача посвідчень проводиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Позивачу таке посвідчення видано Рівненською обласною державною адміністрацією 27.07.2015, відповідно до якого позивач належить до громадян, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ. 

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відхилення доводів позивача про те, що наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII та вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території. Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 11.11.2024 у справі №460/19947/23 та від 18.03.2025 у справі № 460/27065/23.

Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи. 

Згідно з рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 04.02.2024 року №172650007489 підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку є відсутність необхідного періоду проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року, а саме не менше трьох років та відсутність у позивача необхідного страхового стажу. 

В рішенні зазначено, що проживання позивача в забрудненій зоні станом на 01.01.1993 становить 1 рік 8 місяців 28 днів, а страховий стаж становить 13 років 9 місяців 11 днів

Відтак основним питаннями у цій справі є підтвердження факту фізичного перебування позивача на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території станом на 01 січня 1993 року та факту наявності у позивача необхідної кількості стажу

Відповідно до довідки Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 20.09.2023 №5786 місцем проживання та реєстрації позивача в період з 26.04.1986 по даний час є с. Глинне Рівненської області.

Територія вище наведеного населеного пункту згідно з постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 віднесена до зони гарантованого добровільного відселення.

Проте, як видно з записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 з 04.01.1984 по 26.02.1991 позивач працювала у Веселоподільському цукровому комбінаті, який був розташований у смт. Семенівка Семенівського району Полтавської області.

Крім цього з матеріалів справи видно, що позивач в період її працевлаштування з 04.01.1984 по 26.02.1991 народила дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 і ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 та у зв`язку з цим, зі слів позивача, вона працювала на комбінаті лише декілька місяців після працевлаштування, а весь інший період позивач перебувала у відпустках по вагітності та по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку в с. Глинне Рокитнівського (нині Сарненського) району Рівненської області.

З наявних в матеріалах справи свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_3 , виданого 10.07.1984, серії НОМЕР_4 , виданого 24.09.1986. серії НОМЕР_5 , виданого 22.01.1988 колегія суддів встановила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася донька ОСОБА_3 . Місцем народження всіх дітей позивача є с. Єгорівка Семенівського району Полтавської області.

Вище наведене дослідження суперечить доводам позивача наведеним в позовній заяві щодо того, що остання після працевлаштування працювала на комбінаті лише декілька місяців і перебувала в с. Глинне Рокитнівського (нині Сарненського) району Рівненської області, оскільки діти позивача народжувались в період з 1984 по 1987 роки і місцем їх народження є Полтавська область, яка не відноситься до забрудненої зони.

Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що довідкою Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 20.09.2023 №5786 підтверджується, що позивач був лише зареєстрований в період з з 26.04.1986 по даний час в с. Глинне Рівненської області, територія якого віднесена до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106, проте така довідка не підтверджує фактичне проживання позивача у вказаних періодах в зазначеному населеному пункті у зоні гарантованого добровільного відселення.

Окрім цього відповідно до трудової книжки позивача та свідоцтв про народження її дітей видно, що позивач з 04.01.1984 по 26.02.1991 працювала в Веселоподільському цукровому комбінаті, який був розташований у смт. Семенівка Семенівського району Полтавської області, що в свою чергу підтверджує ту обставину, що позивач фактично перебувала поза межами населеного пункту, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Колегія суддів зазначає, що законодавець пов`язує виникнення права на зниження пенсійного віку для призначення пенсії за віком із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку із постійним (а не з періодичним) проживанням в такій місцевості з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини. Постійне місце роботи та факт народження дітей нерозривно пов`язані з постійним місцем проживання особи, а відтак період роботи позивача у смт Семенівка Семенівського району Полтавської області (не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення) спростовує факт його постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у період роботи.

Верховний Суд у постановах від 11 березня 2024 у справі №500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22 у такій категорії справ дотримується підходу, згідно з яким якщо станом на 01 січня 1993 року позивач постійно не проживав та не працював у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років, то він не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Підсумовуючи вище наведене, підтвердженим періодом проживання позивача в забрудненій зоні є період з 27.02.1991, що є недостатнім для призначення дострокової пенсі на підставі статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки станом на 01.01.1993 позивач проживав в зоні гарантованого добровільного відселення менше 3 років. 

Другою обов`язковою умовою для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII є наявність у особи відповідного страхового стажу, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до рішення відповідача видно, що необхідний страховий стаж позивача становитиме 15 років, при цьому страхований стаж позивача станом на дату винесення спірного рішення становить 13 років 9 місяців 11 днів.

Оскільки з наявної в матеріалах справи Форми РС-право відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача період догляду за дитиною, що потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи з 24.12.1990 по 15.05.1995 позивачем заявлено вимогу про його зарахування.

Згідно з пунктом 13 статті 30 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються гарантовані державою компенсації та пільги, а саме зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 11 цього Порядку час догляду одного з батьків за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи або довідки про видачу такого посвідчення; заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”; документів про те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку.

Як видно з матеріалів справи у позивача народились син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася донька ОСОБА_3 . 

Відповідно до довідок Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 22.01.2025 №306, 307, 308, копії яких наявні у матеріалах справи, для кожного з дітей позивача видавалося посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи.

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_6 видно, що у період з 27.02.1991 по 15.05.1995 позивач не працювала та у заяві про звернення за призначенням пенсії вказала про те, що батько ОСОБА_3 пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону №796-ХІІ не скористався.

У зв`язку з тим, що згідно Порядку №637 документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював є виписка з трудової книжки, яку досліджено судом апеляційної інстанції та встановлено, що з 27.02.1991 позивач не працювала, то колегія суддів приходить до висновку, що до страхового стажу позивача належало зарахувати додатково період догляду за дитиною, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи з 27.02.1991 по 15.05.1995.

Відповідно до статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні судового рішення в оскаржуваній частині суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі № 460/6984/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула