ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" квітня 2026 р. Справа№ 910/10516/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коротун О.М.
суддів: Суліма В.В. 
Майданевича А.Г. 

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,
за участю представників учасників справи:
від позивача: Лесик С.І. – в порядку самопредставництва; 
від відповідача: Руденко К.М. – в порядку самопредставництва; 
від третьої особи 1: Климчук Н.І. – в порядку самопредставництва;
від третьої особи 2: не з`явились;
за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Охримчук Катерини Григорівни
на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 (повний текст – 19.01.2026)

у справі № 910/10516/24 (суддя – Бондаренко - Легких Г. П.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Охримчук Катерини Григорівни
до Фонду державного майна України
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державна казначейська служба України 
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях 
про зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи
Фізична особа-підприємець Охримчук Катерина Григорівна (далі - ФОП Охримчук К.Г./позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва із позовом до Фонду державного майна України (надалі - ФДМУ/відповідач) про зобов`язання включити об`єкт права державної власності - частину адміністративної будівлі площею 120,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська область, місто Володимир, вулиця Ковельська, будинок 35, яка перебуває на балансі Державної казначейської служби України, до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації шляхом викупу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ФОП Охримчук К.Г. виконала умови, передбачені частиною 2 статті 18 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», проте ФДМУ незаконно відмовив ФОП Охримчук К.Г. у включенні об`єкту права державної власності - частини адміністративної будівлі площею 120,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська область, місто Володимир, вулиця Ковельська, будинок 35, яка перебуває на балансі Державної казначейської служби України, до переліку об`єктів малої приватизації.
2. Короткий зміст рішень у даній справі та оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2024 (суддя Бондарчук В.В.), яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025, у задоволені позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.05.2025 касаційну скаргу задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2024 у справі №910/10516/24 скасоване. Справу №910/10516/24 передано на новий розгляду до суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Охримчук Катерини Григорівни - відмовлено.
При цьому суд першої інстанції при новому розгляді в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що у даному випадку відсутністі підстави для застосування до спірних правовідносин абзацу 5 частини 7 статті 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», оскільки, спірне нерухоме майно є майном органів державної влади, що у розумінні частини 2, 3 статті 4 вказаного Закону не підлягає приватизації. Відтак, з огляду на встановлені судом обмеження у приватизації спірного нерухомого майна, і відсутні порушені права позивача на приватизацію такого майна шляхом викупу. Тому суд відмовив у задоволені позову.
3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду
Не погодившись з ухваленим рішенням, Фізична особа-підприємець Охримчук Катерина Григорівна 07.02.2026 (через Електронний суд) звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (була зареєстрована 09.02.2026), в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13 січня 2026 року у справі № 910/10516/24. Прийняти нове рішення, яким позов ФОП Охримчук Катерини Григорівни задовольнити повністю та зобов`язати Фонд державного майна України включити спірний об`єкт державної власності до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації шляхом викупу.
10.02.2026 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Охримчук Катерини Григорівни на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі № 910/10516/24.
23.02.2026 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до спільного провадження в порядку ст. 263 ГПК України.
25.02.2026 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від третьої особи 2 на стороні відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до спільного провадження в порядку ст. 263 ГПК України. 
13.03.2026 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою призначено до розгляду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Охримчук Катерини Григорівни на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі № 910/10516/24 на 06.04.2026.
30.03.2026 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в режимі ВКЗ, яке задоволено судом апеляційної інстанції.
У зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. 06.04.2026 на лікарняному, розгляд справи не відбувся. А тому у відповідності до ст. 6 Конвенції, суд апеляційної інстанції перепризначив розгляд справи на 23.04.2026.
В судове засідання 23.04.2026 з`явились представники позивачки, відповідача та третьої особи 1. Представник позивачки апеляційну скаргу у даній справі підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового – про задоволення позову. Представники відповідача та третьої особи 1 проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Представник третьої особи 2 в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку 09.04.2026 ухвали суду апеляційної інстанції від 08.04.2026. Водночас, просив розглядати апеляційну скаргу без нього. 
4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів
Скаржник оскаржує рішення Господарського суду міста Києва від 13 січня 2026 року, яким відмовлено у задоволенні позову, вважаючи його незаконним і необґрунтованим, таким, що ухвалене з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, а також із невиконанням обов`язкових вказівок суду касаційної інстанції.
Так, апелянт наголошує, що під час нового розгляду суд першої інстанції був зобов`язаний врахувати висновки Верховного Суду, однак фактично цього не зробив, формально відтворивши попередню позицію. Зокрема, суд не врахував, що сама по собі наявність у договорі оренди заборони на приватизацію не є підставою для відмови, оскільки визначальним є лише наявність законодавчої заборони; не дослідив, чи належить спірний об`єкт до майна, що не підлягає приватизації; не перевірив дотримання строків надання відповіді органом управління майном та можливість застосування презумпції «мовчазної згоди»; а також не оцінив належним чином, чи є відмова дійсно вмотивованою у розумінні закону.
На думку скаржника, суд неправильно застосував положення статті 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», оскільки обмежився формальним віднесенням об`єкта до адміністративної будівлі, не з`ясувавши, чи використовується він безпосередньо для виконання функцій державного органу. При цьому у матеріалах справи відсутні докази того, що спірне майно фактично використовується або є необхідним для діяльності Державної казначейської служби України.
Також апелянт заперечує висновок суду про автоматичне виключення можливості приватизації за наявності формальної відмови органу управління майном. Крім того, скаржник вважає, що суд не дослідив дотримання строків надання відповіді і фактично проігнорував норму про настання згоди на приватизацію у разі їх пропуску. Окрім цього, скаржник звертає увагу, що висновок суду про належність спірного майна до майна органів державної влади не підтверджений доказами і взагалі не зазначався як підстава відмови самим уповноваженим органом. Таким чином, суд фактично самостійно сформував нові мотиви відмови, що виходить за межі його повноважень. Натомість матеріали справи свідчать, що майно тривалий час перебуває у користуванні позивача і не використовується державним органом для виконання його функцій.
У підсумку, апелянт вважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином обставини справи, не надав оцінки ключовим аргументам, прийняв позицію відповідача та допустив процесуальну нерівність сторін, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам законності й обґрунтованості. З огляду на це скаржник просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, зобов`язавши включити спірний об`єкт до переліку об`єктів малої приватизації.
5. Узагальнений виклад позиції інших учасників апеляційного провадження
У поданому відзиві на апеляційну скаргу Фонд державного майна України заперечує проти доводів апеляційної скарги та вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.
У відзиві зазначається, що процедура приватизації чітко врегульована Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна», який передбачає як загальну можливість приватизації державного майна, так і винятки з неї. 
Фонд наголошує, що заява позивача була розглянута з дотриманням встановленої процедури: регіональне відділення звернулося до Державної казначейської служби України як органу управління майном для отримання згоди або мотивованої відмови. У відповідь було отримано позицію про недоцільність приватизації об`єкта на даний момент у зв`язку з можливістю подальшого використання майна, що і було розцінено як вмотивована відмова у розумінні закону. При цьому законодавство не встановлює чітких критеріїв, за якими така позиція має визнаватися вмотивованою, а остаточні управлінські рішення щодо державного майна належать виключно до повноважень відповідного органу управління.
А тому сторона вважає, що з огляду на наявність такої відмови, передбаченої частиною дев`ятою статті 11 Закону, як самостійної підстави, у органу приватизації були відсутні правові підстави для включення спірного об`єкта до переліку об`єктів малої приватизації, що, на думку відповідача, правильно встановив суд першої інстанції.
Окремо відповідач зазначає, що сам факт передачі майна в оренду та його фактичне використання орендарем не свідчить про втрату майном статусу такого, що може використовуватися державним органом. Тимчасове невикористання об`єкта балансоутримувачем зумовлене дією договору оренди і не виключає необхідності його використання в майбутньому, що також враховано органом управління.
Фонд також заперечує доводи щодо застосування принципу «мовчазної згоди», зазначаючи, що навіть у разі порушення строків розгляду заяви це не створює обов`язку включити об`єкт до переліку приватизації та не може обмежувати право держави як власника розпоряджатися своїм майном. Рішення щодо такого майна не може прийматися без позиції органу управління, особливо з урахуванням його можливого функціонального призначення. Таким чином, Фонд вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, повно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. У зв`язку з цим апеляційна скарга, на його думку, є безпідставною і має бути залишена без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Також відзив на апеляційну скаргу подало регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях. 
Відповідно до поданого відзиву на апеляційну скаргу Регіональне відділення Фонду державного майна України заперечує проти доводів апеляційної скарги та вважає її безпідставною, наполягаючи на законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції.
У відзиві зазначається, що правовий режим приватизації державного майна визначається Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна», який, з одного боку, допускає приватизацію окремих об`єктів, а з іншого – встановлює обмеження, зокрема щодо майна органів державної влади. При цьому навіть у випадках, коли майно формально може підлягати приватизації (за умови невикористання або відсутності планів використання), вирішальне значення має позиція уповноваженого органу управління.
Також Регіональне відділення наголошує, що діяло у повній відповідності до встановленої процедури: після отримання заяви позивача звернулося до Державної казначейської служби України як органу управління майном для отримання згоди або вмотивованої відмови. У відповідь було отримано позицію про недоцільність приватизації об`єкта до завершення воєнного стану, що, на думку учасника, може розцінюватися як вмотивована відмова, оскільки закон не містить чітких критеріїв її визначення, а оцінка доцільності використання майна належить до дискреційних повноважень органу управління.
Також третя особа 2 зазначає, що прийняття рішень щодо подальшого використання державного майна є виключною компетенцією уповноважених органів управління, які здійснюють облік майна, контроль за його ефективним використанням і визначають потребу в ньому. Відповідно, орган приватизації не може ігнорувати позицію такого органу або діяти всупереч їй.
Окремо звертається увага на умови договору оренди, яким прямо передбачено заборону приватизації об`єкта, а також на те, що саме по собі користування майном орендарем не створює у нього права власності і не означає, що об`єкт не може бути використаний державою в майбутньому. Відтак, третя особа вважає, що суд першої інстанції повно дослідив обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. У зв`язку з цим апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин 
Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.06.2016 між Регіональним відділенням ФДМ України по Волинській області (орендодавець, Регіональне відділення) та ФОП Охримчук К. Г. (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1041, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: частину адміністративної будівлі площею 120,4 кв. м (реєстровий номер 37950294.1АААДЕГ787), що знаходиться за адресою: вул. Ковельська, 35, м. Володимир-Волинський, Волинська область, та обліковується на балансі Володимир-Волинського управління Державної казначейської служби України Волинської області (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.03.2016, виконаним суб`єктом оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем Малащицькою О. Г. і становить за незалежною оцінкою 287 499,00 грн без врахування ПДВ (пункт 1.1).
Майно передається в оренду з метою використання орендарем для торгівлі промисловими товарами - 114,1 кв. м, розміщення майстерні з пошиття гардин - 6,3 кв. м (пункт 1.2 договору оренди).
Згідно з пунктами 2.2 договору оренди, передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.
Пунктом 2.3 договору оренди передбачена: заборона приватизації та передачі в суборенду об`єкта оренди.
Відповідно до пунктів 5.1 та 5.4 договору оренди орендар зобов`язується використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору. Забезпечувати збереження орендованого майна, запобігти його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки.
Орендар має право з дозволу орендодавця та балансоутримувача вносити зміни до складу орендованого майна, проводити його реконструкцію, технічне переозброєння, що зумовлює підвищення його вартості (пункт 6.2 договору оренди).
Цей договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 16.06.2016 до 14.06.2019 включно (пункт 10.1 договору оренди).
13.05.2019 між Управлінням забезпечення реалізації повноважень у Волинській області Регіонального відділення (орендодавець) та ФОП Охримчук К. Г. (орендар) укладено договір № 1 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 15.06.2016 № 1041, відповідно до умов якого преамбулу договору оренди викладено в новій редакції, у зв`язку із реорганізацією орендодавця, зокрема, зазначено, що орендодавцем є Управлінням забезпечення реалізації повноважень у Волинській області Регіонального відділення (пункт 1).
Відповідно до пункту 5 договору № 1 про внесення змін пункт 10.1 договору оренди викладено в такій редакції: «Цей договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє до 13.06.2022 включно».
26.06.2019 між Регіональним відділенням (орендодавець) та ФОП Охримчук К. Г. (орендар) укладено договір № 2 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 15.06.2016 № 1041, відповідно до умов якого преамбулу договору оренди викладено у новій редакції, у зв`язку з реорганізацією орендодавця, зокрема, зазначено, що орендодавцем є Регіональне відділення (пункт 1).
Даний договір № 2 про внесення змін діє з моменту підписання його сторонами (пункт 3).
У подальшому, між Регіональним відділенням (орендодавець) та ФОП Охримчук К. Г. (орендар) укладено договори від 30.09.2019 № 3, № 4, від 22.10.2021 № 5 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 15.06.2016 № 1041.
Так, за умовами договору № 5 про внесення змін сторони дійшли згоди внести зміни, зокрема:
- пункт 1.1 договору оренди викласти у такій редакції: «Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: частину адміністративної будівлі площею 118,2 кв. м (реєстровий номер 37950294.1.АААДЕГ787), що знаходиться за адресою: вул. Ковельська, 35, м. Володимир-Волинський, Волинська область та обліковується на балансі Володимир-Волинського управління ДКС України Волинської області, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.11.2019, виконаним суб`єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем Волинцевою О. І. і становить за незалежною оцінкою 392.353,00 грн без врахування ПДВ» (пункту 1);
- пункт 1.2 договору оренди викласти у такій редакції: «Майно передається в оренду з метою використання орендарем для торгівлі промисловими товарами - 86,7 кв. м; розміщення майстерні з пошиття гардин - 21,6 кв. м; розміщення підсобного приміщення - 9,9 кв. м» (пункт 2).
Даний договір № 5 про внесення змін діє з моменту підписання сторонами, та у відносинах щодо орендної плати з 15.06.2019.
У 2016 році ФОП Охримчук К. Г. звернулась до Регіонального відділення ФДМ України по Волинській області з проханням надати згоду на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна.
ДКС України (лист від 18.08.2016 № 21-10/49-14222) не заперечувала щодо здійснення орендарем невід`ємних поліпшень орендованого державного майна - частини адміністративної будівлі площею 120,4 кв. м, за адресою: вул. Ковельська, 35, м. Володимир-Волинський, Волинська область, що знаходиться на балансі Володимир-Волинського управління ДКС України Волинської області.
05.10.2016 Регіональне відділення ФДМ України по Волинській області листом № 11-04-1952 повідомило ФОП Охримчук К. Г. про погодження здійснення невід`ємних поліпшень на суму 180,485 тис. грн відповідно до Локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1.
29.03.2019 Головою комісії з реорганізації, начальником Регіонального відділення ФДМУ по Волинській області затверджено довідку про здійснення перевірки за виконанням невід`ємних поліпшень за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 15.06.2016 № 1041, відповідно до якої під час дослідження отриманих документів від орендаря було встановлено, що загальна сума витрат на капітальний ремонт становить 263.387,27 грн, з урахуванням кошторисної трудомісткості та заробітної плати, яка згідно локального кошторису складає 226514,14 грн, що документально (на підставі отриманих документів) свідчить про виконання капітального ремонту орендарем в частині понесених витрат.
Згідно з висновком експерта № 05/06-1 будівельно-технічного дослідження від 06.06.2023, виконаного судовим експертом Товариства з обмеженою відповідальністю «Володимир Таір-Експерт» на звернення Охримчук К.Г., відповідно до наданих матеріалів та результатів проведеного дослідження, слідує, що виконання комплексу будівельно-монтажних робіт, підтвердженого звітною документацією, представленої у вигляді актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) № 1 за лютий 2017 року та № 2 за січень 2018 року по об`єкту - «Капітальний ремонт (невід`ємні поліпшення) частини адміністративної будівлі (реєстровий номер 37950294.1.АААДЕГ787) на вул. Ковельська, 35 у м. Володимир-Волинський, Волинської області, можна класифікувати як капітальний ремонт, сумарна вартість останніх, згідно довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (КБ-3) за лютий 2017 року та за січень 2018 року - 263 387,27 грн. Перелік робіт, наведений у документації, відповідно до нормативних документів відноситься до невід`ємних поліпшень, перелік яких відображено в дослідницькій частині висновку.
Зокрема, у цьому висновку зазначено, що позивачем виконано такі роботи: встановлення лічильників (за винятком лічильника на опалення); заміна всіх вікон та дверей; утеплення та оновлення стін та стелі; повна заміна підлоги та утеплення; повна заміна трубопроводів; часткова реставрація та ремонт фасаду; встановлення вхідних східців; повна заміна електропроводки; заміна старого опалення на сучасне; часткова реставрація даху та водостоку.
Ураховуючи неможливість демонтажу використаних після проведення капітального ремонту нежитлового приміщення матеріалів та обладнання, без втрати функціональних та експлуатаційних якостей досліджуваним приміщенням, будівельно-монтажні роботи (невід`ємні поліпшення), що підтверджено звітною документацією по об`єкту - «Капітальний ремонт (невід`ємні поліпшення) частини адміністративної будівлі (реєстровий номер 37950294.1.АААДЕГ787) на вул. Ковельська, 35 в м. Володимир-Волинський, Волинської області, містять невід`ємний характер. Зазначені обставини не заперечувались сторонами на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції. 
Листом від 16.02.2023 № 11-04-198 Регіональне відділення повідомило ФОП Охримчук К.Г. про продовження терміну дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 15.06.2016 № 1041, на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.
В подальшому, 16.10.2023 ФОП Охримчук К.Г. звернулася до Регіонального відділення з заявою від 11.10.2023, яка зареєстрована останнім за № 3В-43 2023, про включення об`єкту права державної власності до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, - частини адміністративної будівлі площею 118,2 кв. м, що розташована за адресою: вул. Ковельська, 35, м. Володимир, Волинська область, і перебуває на балансі Володимир-Волинського управління ДКС України Волинської області.
Листами від 17.10.2023 № 08-04-04727 та від 29.01.2024 № 08-04-00413 Регіональне відділення повідомило ДКС України про те, що від ФОП Охримчук К .Г. надійшла заява про включення об`єкта державної власності - частини адміністративної будівлі площею 118,2 кв. м, що знаходиться за адресою: вул. Ковельська, 35, м. Володимир, Волинська область, до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації та просило надати згоду на включення об`єкта до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, або вмотивовану відмову у встановлений законодавством термін.
ДКС України листом від 26.02.2024 № 19-06-1-06/4139 повідомила Регіональне відділення, що враховуючи позиції Володимир-Волинського управління ДКС України Волинської області та Головного управління ДКС України у Волинській області, вважає за доцільне розглянути питання надання згоди на приватизацію об`єкта державної власності - частини адміністративної будівлі площею 118,2 кв. м, що розташована за адресою: вул. Ковельська, 35, м. Володимир, Волинська область, після закінчення воєнного стану.
Регіональне відділення листом від 29.02.2024 № 11-04-00906 повідомило ФОП Охримчук К. Г. про те, що отримало відмову від ДКС України у приватизації об`єкта державної власності - частини адміністративної будівлі площею 118,2 кв. м, що розташована за адресою: вул. Ковельська, 35, м. Володимир, Волинська область.
Зазначені обставини фактично стали підставою для звернення ФОП Охримчук К. Г. до суду з позовними вимогами про зобов`язання ФДМ України включити об`єкт права державної власності - частину адміністративної будівлі площею 118, 2 кв. м, що знаходиться за адресою: вул. Ковельська, 35, м. Володимир, Волинська область, яка перебуває на балансі ДКС України, до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації шляхом викупу.
ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ
7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Направляючи дану справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд в постанові від 21.05.2025 зазначив про невиконання судами вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 06.08.2024, відповідно до ч. 1 ст. 316 ГПК України які є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Так, вказівки Верховного Суду стосувались того, що при новому розгляді повинен встановити наявність/відсутність установлених законодавством обмеження щодо приватизації спірного об`єкта, а саме, чи підлягає спірний об`єкт державної власності приватизації відповідно до положень статті 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»; а також необхідність дослідити обставини дотримання ДКС України як органом управління спірним об`єктом державної власності строків, встановлених абзацом 4 частини 7 статті 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» щодо надання вмотивованої відмови органом, уповноваженим управляти державним майном, у погодженні щодо включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, а відтак і наявності/відсутності підстав застосування до спірних правовідносин абзацу 5 частини 7 статті 11 зазначеного Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».
На виконання вказівок Верховного Суду, викладених в постанові від 04.11.2025, судом апеляційної інстанції було встановлено наступне.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України.
Частиною 2 статті 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено, що крім передбачених частиною 3 цієї статті випадків, приватизації не підлягають казенні підприємства та об`єкти, необхідні для виконання державою своїх основних функцій, для забезпечення обороноздатності держави, та об`єкти права власності Українського народу, майно, що становить матеріальну основу суверенітету України, зокрема: майно органів державної влади та органів місцевого самоврядування, майно Збройних Сил України (військове майно), Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, сил цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, правоохоронних органів та податкових органів, митних органів, що безпосередньо забезпечує виконання зазначеними органами встановлених законодавством завдань, майно закладів охорони здоров`я системи екстреної медичної допомоги.
У разі якщо майно органів державної влади та органів місцевого самоврядування, майно державних підприємств, що належать до сфери управління органів державної влади та органів місцевого самоврядування, Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, сил цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної кримінально-виконавчої служби України, правоохоронних органів та податкових органів, митних органів безпосередньо не забезпечує виконання зазначеними органами встановлених законодавством завдань, таке майно є об`єктами, що підлягають приватизації (частина 3 статті 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»).
Отже, майно органів державної влади може бути приватизовано тільки, у разі, якщо це майно безпосередньо не забезпечує виконання такими органами встановлених законодавством завдань, про що свідчить частина 3 статті 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна». Натомість, якщо майно органів державної влади безпосередньо забезпечує виконання такими органами встановлених законодавством завдань, воно не може бути об`єктом приватизації у силу частини 2 статті 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».
Щодо можливості приватизації спірного майна, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Так, матеріалами справи, а саме Витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності підтверджується, що спірне нерухоме майно перебуває у державній власності суб`єкту управління, який здійснює управління майном - Державна казначейська служба України (ДКС України). Балансоутримувач державного майна - Володимир-Волинське УДКС України Волинської області; реєстраційний номер майна - 37950294.1.АААДЕГ787; назва майна - адміністративна будівля; місцезнаходження майна - Волинська обл., Волинський р-н, м. Володимир, вул. Ковельська, 35; площа об`єкта - 2073, 3 кв. м. Тоді як лише частина цього майна є предметом спору. 
Згідно п. 1.1. договору оренди ФОП Охримчук К. Г. в редакції договору №5 від 22.10.2021 про внесення змін до договору оренди - орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: частину адміністративної будівлі площею 118,2 кв. м (реєстровий номер 37950294.1.АААДЕГ787), що знаходиться за адресою: вул. Ковельська, 35, м. Володимир-Волинський, Волинська область та обліковується на балансі Володимир-Волинського управління ДКС України Волинської області, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.11.2019, виконаним об`єктом оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем Волинцевою О. І. і становить за незалежною оцінкою 392 353,00 грн без врахування ПДВ» (пункту 1).
В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що на підставі ч. 3 ст. 236 ГПК України враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.10.2023 у справі № 910/8623/22. В якій суд касаційної інстанції зазначив, що зі змісту статті 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» вбачається, що ініціатором включення об`єкту права державної власності до відповідного переліку об`єктів великої або малої приватизації, що підлягають приватизації може бути будь-яка особа, зацікавлена в його подальшій приватизації (придбанні), водночас подальший алгоритм дій уповноважених органів полягає, насамперед, у перевірці того чи може зазначений об`єкт бути об`єктом приватизації взагалі з об`єктивних чи суб`єктивних причин, про це, зокрема, свідчать приписи частини 9 статті 11 цього ж Закону.
Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що спірний об`єкт нерухомого майна є державним майном, приватизація якого згідно частини 2 та частини 3 статті 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» не можлива без встановлення того, чи це майно безпосередньо забезпечує виконання органами державної влади встановлених законодавством завдань. Отже, ФДМ України дійсно не міг приймати рішення щодо державного майна без з`ясування того, як саме орган управління та балансоутримувач такого майна використовує спірне нерухоме майно.
Водночас, з огляду на зміст листів Володимир-Волинського УДКС України Волинської області (балансоутримувач) №03-50-08/230 від 31.01.2024 та ГУ ДКС України у Волинській області №11-06-08/1452 від 01.02.2024, суд першої інстанції правомірно встановив, що спірне нерухоме майно планується використовуватись в якості розміщення працівників територіальних органів ДКС України, а, отже, таке майно безпосередньо забезпечує виконання зазначеними органами завдань встановлених Положенням про ДКС України, що затверджене постановою КМУ від 15.04.2015 №215.
Більше того, матеріалами справи встановлено, що у 2018 році, після здійснених невід`ємних поліпшень орендованого майна, ФОП Охримчук К. Г. двічі зверталась до Регіонального відділення ФДМ України з приводу приватизації орендованого майна. Втім, листами ДКС України №20-08/224-15487 від 20.09.2018 та №20-08/346-18553 від 12.11.2018 було відмовлено у погодженні включення спірного нерухомого майна до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, оскільки балансоутримувач (Володимир-Волинське УДКС України Волинської області) листами від 13.09.2018 та від 02.11.2018 повідомляв ДКС України про можливе подальше використання нерухомого майна для потреб управління (збільшення площі існуючого архіву), а також звертав увагу, що частина адміністративної будівлі, яка перебуває в оренді ФОП Охримчук Н. Г. становить невід`ємну частину всієї будівлі, яка знаходиться в оперативному управлінні органу Казначейства.
Окрім вказаного, у 2019 році ФОП Охримчук Н. Г. також зверталась щодо можливої приватизації об`єкта оренди. Листом №10-16-14002 від 02.08.2019 ФДМ України вкотре з посиланням на попередні листи від 20.09.2018 та від 12.11.2018 повідомив позивача про позицію органу управління та балансоутримувача щодо подальшого використання спірного нерухомого майна.
Тобто, ДКС України ще у 2018 році висловлювала свою позицію, з урахуванням позиції балансоутримувача, про наявність потреби використання спірного нерухомого майна для потреб балансоутримувача, а листом від 26.02.2024 № 16-06-1-06/4139 ДКС України лише повторно підтвердило той факт (що був відомий ще у 2018 році), що балансоутримувач планує в подальшому використовувати дане приміщення для потреб територіальних органів ДКС України.
А тому суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням вказаних вище листів, в даному випадку вважає відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин абзацу 5 частини 7 статті 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», оскільки, спірне нерухоме майно є майном органів державної влади, що у розумінні частини 2, 3 статті 4 вказаного Закону не підлягає приватизації. Той факт, що частина цього приміщення знаходиться в оренді позивача, не є підставою для задоволення позову з урахуванням встановленого вище. 
Водночас, щодо доводів скаржника про порушення строку щодо надання вмотивованої відмови, суд апеляційної інстанції на виконання вказівок Верховного Суду у даній справі зазначає наступне. 
За змістом частини 7 статті 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»:
Заяви про включення об`єктів права державної власності до відповідного переліку об`єктів великої або малої приватизації, що підлягають приватизації, подаються потенційними покупцями до державних органів приватизації за місцезнаходженням об`єкта, що приватизується, у порядку, що встановлюється ФДМ України (абзац 1)
Державні органи приватизації протягом трьох днів після надходження заяви звертаються щодо надання згоди на включення такого об`єкта до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, до уповноважених органів управління державним майном, крім випадків, коли орган приватизації є уповноваженим органом управління державним майном або уповноважений орган управління самостійно ініціював включення такого об`єкта до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації (абзац 3).
Уповноважені органи управління державним майном надають згоду на приватизацію об`єкта державної власності або вмотивовану відмову протягом 15 днів з моменту надходження звернення від державних органів приватизації (абзац 4).
У разі якщо орган приватизації не одержав у встановлений строк дозвіл чи відмову від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, згода на приватизацію вважається наданою (абзац 5).
Державні органи приватизації протягом 30 днів розглядають заяви та приймають рішення щодо включення до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, і в п`ятиденний строк письмово повідомляють про це заявника, підприємство, що приватизується (балансоутримувача об`єкта), а також відповідний уповноважений орган управління (частина 8 статті 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»).
Аналогічна процедура передбачена розділом ІV Порядку подання та розгляду заяв про включення об`єктів права державної власності до відповідного переліку об`єктів великої або малої приватизації, що підлягають приватизації, затвердженого наказом ФДМ України № 675 від 22.05.2018 (надалі - Порядок №675).
Так, матеріалами справи підтверджується, що листом №03-50-08/230 від 31.01.2024 Володимир-Волинське УДКС України Волинської області (балансоутримувач) повідомило ГУ ДКС України у Волинській області, що при можливих заходах реорганізації системи територіальних органів ДКС України в управління Казначейства Волинської області, може виникнути потреба в додаткових площах для забезпечення повноцінної та безперебійної роботи працівників органів Казначейства з дотримання санітарно-гігієнічних норм. Враховуючи вищезазначене, управління Казначейства вважає за доцільне розглянути питання надання згоди на приватизацію об`єкта оренди після звершення воєнного стану.
В свою чергу, ГУ ДКС України у Волинській області листом №11-06-08/1452 від 01.02.2024 на виконання листа Регіонального відділення ФДМ України від 29.01.2024 № 08-04-00413 з посиланням на лист Володимир-Волинського УДКС України Волинської області №03-50-08/230 від 31.01.2024 повідомило ДКС України (орган управління) також про те, що з метою безперервного забезпечення діяльності територіальних органів Казначейства Волинської області, на виконання п. 13 резолютивної частини Рішення Колегії Державної казначейської служби України від 05.09.2023 №224 "Про реалізацію рішення Колегії Державної казначейської служби України від 21.08.2023" та згідно розробленого ГУ ДКС України у Волинській області Алгоритму дій у випадку здійснення переміщення працівників ГУ ДКС України у Волинській області для виконання функціональних обов`язків до інших територіальних органів Казначейства в межах Волинської області, визначено Володимир-Волинське УДКС України Волинської області, в якому можливо додатково розмістити працівників інших територіальних органів Казначейства. Враховуючи вищевикладене, ГУ ДКС України у Волинській області вважає за доцільне розглянути питання надання згоди на приватизацію об`єкта оренди після завершення воєнного стану.
Отримавши лист ГУ ДКС України у Волинській області №11-06-08/1452 від 01.02.2024, ДКС України (орган управління) листом від 26.02.2024 № 16-06-1-06/4139 повідомило Регіональне відділення ФДМ України про недоцільність надання (відсутність) згоди на приватизацію в умовах воєнного стану частини будівлі (адміністративного приміщення), яке знаходиться на балансі Володимир-Волинського УДКС України Волинської області, в тому числі з огляду на можливість використання спірного нерухомого майна з метою розміщення працівників територіальних органів ДКС України.
Таким чином, органом управління - ДКС України порушено строки, встановлені абзацом 4 частини 7 статті 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» щодо надання вмотивованої відмови у погодженні щодо включення спірного нерухомого майна до переліку об`єктів, що підлягають приватизації. Однак, як правомірно було зазначено судом першої інстанції, зазначене порушення не може слугувати підставою для зобов`язання ФДМ України включити спірне нерухоме майно до переліку об`єктів малої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, оскільки таке майно в силу закону не може бути об`єктом малої приватизації. А тому суд першої інстанції дійшов правомірно висновку про відмову в задоволенні позову із заявлених підстав. 
Тоді як суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку відсутнє порушене право позивача як орендаря в розумінні ст. 4 ГПК України. З урахуванням наведеного, доводи апелянта в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції на підставі та в розумінні ст. 2, 4, 74, 76, 80, 86, 269 ГПК України. Підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції в порядку ч. 4 ст. 236 ГПК України – не встановив. 
8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарг з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
Таким чином, на підставі ст. 2, 4, 74, 76, 80, 86, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України – суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
9. Судові витрати
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесений скаржником судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на нього в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, ст. 275, 276 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Охримчук Катерини Григорівни на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі № 910/10516/24 – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі № 910/10516/24 – залишити без змін.
3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.
4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 24.04.2026. 

Головуючий суддя О.М. Коротун 

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич