ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/6543/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Щербака А.А. (доповідач),
суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року (суддя Лазаренко М.С.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГСТАЛЬ» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:
ТОВ «ЮГСТАЛЬ» звернулося з позовом до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року позов задоволено.
Суд вирішив визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товару №UA500500/2025/000253/1 від 14.07.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГСТАЛЬ» судовий збір у розмірі 5189,74 грн (п`ять тисяч сто вісімдесят дев`ять гривень 74 копійки) та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок).
Відповідачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару №UA500500/2025/000253/1 від 14.07.2025 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000535 від 14.07.2025 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ТОВ «ЮГСТАЛЬ».
Також зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн. є завищеними, не відповідають критеріям розумності та співрозмірності.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1 ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів. 
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як було встановлено судом першої інстанції, між ТОВ «ЮГСТАЛЬ» - Покупець та ANPING HEYOY WIRE MESH PRODUCTS CO., LTD (Китай) - Продавець, укладено Контракт №9/0303 від 03.03.2025 (далі - Контракт), відповідно до пункту 1.1 якого, Продавець зобов`язується продати, а Покупець прийняти та оплатити товар на умовах визначених даним Контрактом. Найменування, асортимент, номенклатура, кількість, ціна, строки та умови поставки, оплати товару зазначаються у додатках до цього Контракту, що є його невід`ємною частиною.
На виконання умов Контакту сторонами погоджено поставку товару у Спеціфікації №3 від 07.04.2025 на загальну суму 63 030 доларів США. В комерційному інвойсі від 12.05.2025 №APHY-202504032200-WY було погоджено поставку товару на загальну суму 42 020 доларів США.
В подальшому компанією Продавцем відповідно до умов даного зовнішньоекономічного Контракту, Специфікації №3 від 07.04.2025, комерційного інвойсу від 12.05.2025 APHY-202504032200-WY, свіфта від 13.05.2025 №157, було здійснено поставку товарів на загальну суму 42 020 доларів США (Вироби з чорних металів: Стопорні штифти типу U, що використовуються в якості будівельної скоби, виготовлені зі сталевої арматури HRB400 діаметром 10мм, розмір 70х300х70мм-220000шт. Фірма виробник: ANPING HEYOU WIRE MESH PRODUCTS CO.,LTD. Торговельна марка: HEYOU. Країна виробництва: Китай, CN).
Для здійснення митного оформлення товару 11.07.2025 позивачем до Одеської митниці було подано митну декларацію №25UA500500022177U0, відповідно до якої визначення митної вартості товару здійснено позивачем згідно зі ст. 57, 58 Митного кодексу України за основним методом (за ціною контракту щодо товару, який імпортуються).
До митного оформлення товарів до митниці разом з ЕМД було надіслано копії наступних документів: перелік яких зазначений в гр. 44 митної декларації, а саме: декларація митної вартості; зовнішньоекономічний контракт №9/0303 від 03.03.2025; Специфікація №3 від 07.04.2025; свіфт від 13.05.2025 №157; рахунок-проформа від 07.04.2025 APHY-202504032200-WY; рахунок-фактура від 12.05.2025 APHY-202504032200-WY; пакувальний лист від 03.02.2025; сертифікат країни походження №25С1330М0517/00005 від 22.05.2025; договір про надання послуг митного брокера №180425/1 від 18.04.2025.
Для підтвердження транспортних витрат (фрахту) до кордону України підприємство надало митниці: договір перевезення №04092024 від 04.09.2024; коносамент №ZM25050562А від 21.05.2025; рахунок №1618 від 25.06.2025; довідку про транспортні витрати №2606/03 від 26.06.2025; страховий поліс №2025/43СВ/001 від 22.05.2025; автотранспортні накладні №8448 від 09.07.2025, №8469/1 від 09.07.2025.
Посадовою особою митниці за результатом аналізу наданих до митного оформлення позивачем документів на адресу декларанта направлено електронне повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, що підтверджують заявлену митну вартість, а саме: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
У відповідь на запит митниці позивач листом за від 12.07.2025 позивач повідомив, що усі наявні у підприємства, документи, які підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, вони повною мірою підтверджують розрахунок митної вартості, здійснений декларантом, у зв`язку з чим будь-які інші додаткові документи у ході митного оформлення задекларованого товару, надаватись не будуть та висловило прохання здійснити митне оформлення за наявними документами.
14.07.2025 відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості товару №UA500500/2025/000253/1, відповідно до якого, загальна митна вартість задекларованого товару скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-r - резервний метод, згідно з положеннями ст.64 МКУ, а також відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Митна вартість товарів визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно зі ст. 64 Митного кодексу України. За основу для обрахунку митної вартості товарів взято інформацію щодо раніше визнаної митним органом митної вартості.
15.07.2025, у відповідності п.7 ст. 55 Митного кодексу України, позивачем було подано та оформлено ЕМД №25UA500500022425U1 із застосуванням гарантії. Загальна різниця митних платежів (ПДВ та ввізне мито) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої митницею, склала 345 982,65 грн. Розрахунок різниці в митних платежах з митної вартості задекларованого товару, заявленої декларантом та скоригованої митницею (ціни позову) зазначено в графах 47 «Нарахування платежів» та «В» «Подробиці розрахунків» зазначеної вище ЕМД.
Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем правомірність оскарженого рішення не було доведено.
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується. 
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини 1 та 2 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно з ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частинами 1 і 2 ст. 54 Митного кодексу України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України).
Згідно з ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Статтями 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до ч. 8 ст. 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу.
Щодо повноти інформації про витрати, пов`язані з наданням транспортно-експедиційних послуг.
Як встановлено судом першої інстанції, міжнародне перевезення задекларованого товару здійснювалось відповідно до укладеного договору на транспортно-експедиторське обслуговування №04092024 від 04.09.2024 ТОВ «ЮГСТАЛЬ», як замовником та ТОВ «ВРС ЛОГІСТІК», як експедитором.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про мультимодальні перевезення», за договором мультимодального перевезення одна сторона (оператор мультимодального перевезення) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (замовника послуги мультимодального перевезення) надати послугу мультимодального перевезення, у тому числі із залученням інших учасників мультимодального перевезення вантажів до надання послуги мультимодального перевезення, в установлений договором строк. Відповідно до ст. 12 цього ж Закону, розрахунки за роботи та послуги, пов`язані з мультимодальним перевезенням, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, провадяться за вільними цінами, визначеними за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції.
Суд першої інстанції вірно врахував, що договірні відносини щодо перевезення (мультимодального перевезення) спірної товарної партії у позивача наявні виключно з компанією-перевізником ТОВ «ВРС ЛОГІСТІК», якою товариству було виставлено єдиний рахунок на оплату усіх послуг.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що надані транспортні документи та документи, що підтверджують вартість витрат містять всю інформацію щодо числових значень, підтверджуючих понесені витрати по всьому маршруту транспортування вантажу.
Судом вірно встановлено, що спеціальними правовими нормами передбачена можливість для оператора мультимодального перевезення, яким в даному випадку виступає ТОВ «ВРС ЛОГІСТІК» залучення інших учасників мультимодального перевезення вантажів до надання послуги мультимодального перевезення та виставлення єдиного рахунку за надані послуги з перевезення. З компаніями, залученими перевізником, позивач не має жодних договірних відносин. З третіми особами, які долучались основним перевізником до виконання послуг, розрахунок здійснює сам перевізник у межах договорів, укладених ним від свого імені з цими третіми особами. Товариству компанія перевізник виставила єдиний рахунок на оплату послуг з морського фрахту та його наземного перевезення за №1618 від 25.06.2025.
Позивач у спірному випадку не мав жодних взаємовідносин з іншими перевізниками, окрім ТОВ «ВРС ЛОГІСТІК», та не поніс додаткових витрат на транспортування товару.
Щодо підтвердження фактичної сплати товару. 
Судом першої інстанції вірно було зазначено, що умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. Розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості (невідповідність строків оплати, що визначені договором) не є тими розбіжностями (суперечностями) не можуть бути покладені в основу висновків митного органу щодо наявності розбіжностей у відомостях про митну вартість товару (постанови від 12.03.2020 у справі №804/6243/14, від 29.07.2020 у справі №420/1709/19, від 19.11.2024 у справі №420/23588/23, від 27.02.2025 у справі №300/784/24).
Як встановлено судом першої інстанції, заявлена вартість товару згідно комерційного інвойсу 12.05.2025 № APHY-202504032200-WY становить 42 020,00 доларів США. Згідно свіфту від 13.05.2025 №157 позивачем було сплачено у повному обсязі вартість товару, що підлягав митному оформленню.
Щодо надання декларації відправника без перекладу.
Відповідно до ч. 1 ст. 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
З метою вирішення питання практичної реалізації Угоди про інформаційне забезпечення між Держмитслужбою та Українським національним комітетом Міжнародної торгової палати, 02.08.2010 підписано протокол, яким передбачено, зокрема, що експортна митна декларація на товари походженням з КНР може використовуватися митними органами України як додаткова довідкова інформація за умови верифікації такої декларації та її перекладу на державну мову Українським національним комітетом Міжнародної торгової палати.
Суд першої інстанції вірно врахував, що для митного оформлення можуть подаватися документи українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування та не передбачено обов`язку подання документів саме українською мовою.
Митний орган відповідно до статті 254 МК України вимагає переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.
Судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що позивач надав митному органу усі необхідні документи, які надають можливість перевірити та підтвердити заявлену митну вартість товару. Суттєвих недоліків поданих до митного органу документи не містили, а відповідно у відповідача не було підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення саме складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари, а відтак рішення про коригування митної вартості товарів товару №UA500500/2025/000253/1 від 14.07.2025 є таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Щодо витрат на правничу допомогу. 
Позивач просив відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 25000,00 грн.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції зазначив, що витрати на правову допомогу в розмірі 25000 грн. лише за підготовку позовної заяви є не співмірними з обсягом наданих послуг та складністю адміністративної справи, у зв`язку з чим такі витрати підлягають зменшенню до 10000,00 грн.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно було враховано вимоги статей 134, 139 КАС України при вирішенні питання розподілу судових витрат на правничу допомогу. 
Доводи апеляційної скарги вказаного не спростовують.
Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГСТАЛЬ» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
Постанова у повному обсязі складена 22 квітня 2026 року.

Головуючий - суддя А.А. Щербак 

суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш