Справа № 439/522/25 Головуючий у 1 інстанції: Войтюк Т.Л. 
Провадження № 22-ц/811/3975/25 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.
секретаря: Заяць Я.І. 
з участю: ОСОБА_1 ,
представника Відділу освіти Бродівської міської ради Львівської області – Гром`як Р.З., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Грицишин Олександри Семенівни, поданої в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 14 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комарівської гімназії з дошкільним підрозділом Бродівської міської ради, Відділу освіти Бродівської міської ради Львівської області про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання провести атестацію, визнати дії протиправними, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2025 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Комарівської гімназії з дошкільним підрозділом Бродівської міської ради, Відділу освіти Бродівської міської ради Львівської області про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання провести атестацію, визнати дії протиправними. 
В обгрунтування позовних вимог покликався на те, що звільнення ОСОБА_2 було незаконним, проведено з грубим порушенням встановленого порядку звільнення. ОСОБА_2 був звільнений під час воєнного стану, під час проходження ВЛК, тому просив поновити його на посаді вчителя української мови, літератури, інтегрованого курсу (світової літератури) на роботі в Комарівську гімназію з дошкільним підрозділом та стягнути заробіток за час вимушеного прогулу. Наголошувала, що під час роботи ОСОБА_2 у школі не виконувалися закони про освіту, директор зловживав владою, внаслідок чого в цій установі позивач отримав професійне захворювання, на лікування було витрачено більш ніж 100 тис. грн, оскільки у нього був психологічний стрес.
Зазначала, що в школі неправильно встановлено педагогічне навантаження, внаслідок чого позивачу встановлено менше навчальних годин ніж іншим вчителям.
У січні-лютому 2025 року позивач проходив ВЛК, а на час проходження ВЛК, як зазначає представник позивача, за працівником зберігається заробітна плата, застосовуються гарантії, передбачені ст. 119 КЗпП України. ОСОБА_2 до 17 лютого 2025 року проходив ВЛК.
Крім іншого, представник позивача зазначала, що дії поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є неправомірними. Стан сп`яніння лікарем встановлено візуально, позивач не «дихав» на алкотестері, оскільки це його право. ОСОБА_2 був під дією лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки приймав лікарські засоби.
Позивачу не вручили Протокол про адміністративне правопорушення, він з ним не ознайомився, вважав, що висновок і протокол про адміністративне правопорушення є сфальсифікований, бо сфальсифікована подія, а склад адміністративного правопорушення відсутній.
14 лютого 2025 року позивач був у школі, оскільки у нього були навчальні заняття, цього ж дня відбулося звільнення позивача з роботи. Вказував, що під час звільнення, позивачу не надали копію наказу про звільнення, не видали письмове повідомлення про перераховані та виплачені суми при звільненні, розрахунку не провели, не видали трудову книжку в день звільнення. Трудову книжку на ім`я позивача представник позивача отримала поштовим відправленням 20 лютого 2025 року.
З огляду на вищенаведене, просила визнати наказ № 5/К від 14 лютого 2025 року незаконним, поновити ОСОБА_2 на роботі у Комарівську гімназію з дошкільним підрозділом, стягнути заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду в сумі 225 тис. грн, зобов`язати Відділ освіти Бродівської міської ради проатестувати ОСОБА_2 на вищу категорію, зобов`язати Комарівську гімназію з дошкільним підрозділом нарахувати ОСОБА_2 розрахункові, визнати дії капітана поліції ОСОБА_3 , старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 та лікаря нарколога ОСОБА_5 протиправними.
Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 14 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Комарівської гімназії з дошкільним підрозділом Бродівської міської ради, Відділу освіти Бродівської міської ради Львівської області про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання провести атестацію.
Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 14 жовтня 2025 року оскаржила представник ОСОБА_2 – ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що судом безпідставно взято до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а саме, акти від 23 січня 2025 року та 24 січня 2025 року про перебування на роботі в нетверезому стані, а також від 14 лютого 2025 року про відмову надати пояснення про причини появи на роботі в нетверезому стані, зміст яких сфальсифіковано.
Крім того, акт від 23 січня 2025 року підписано особами, які не були очевидцями зазначених у ньому обставин.
Звільнення ОСОБА_2 відбулося з грубим порушенням чинного законодавства, оскільки не дотримано алгоритму звільнення у разі появи на робочому місці в нетверезому стані, зокрема не зафіксовано наявність у ОСОБА_2 стану сп`яніння. а відтак не встановлено сам факт появи на роботі у нетверезому стані.
Судом не враховано, що звільнення відбулося під час проходження працівником ВЛК, що є порушенням норм чинного законодавства.
Роботодавцем не виконано обов`язок щодо надання в день звільнення копії наказу про звільнення та проведення з працівником повного розрахунку 
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення  ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника Відділу освіти Бродівської міської ради Львівської області – Гром`як Р.З. на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом та матеріалами справи встановлено, що 01 вересня 1994 року ОСОБА_2 призначений на посаду вчителя української мови і літератури Комарівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступеня, що встановлено із копії трудової книжки ОСОБА_2 (Т.1 а.с. 78).
Заклад перейменовано на Комарівську гімназію з дошкільним підрозділом Бродівської міської ради Львівської області.
Відповідно до Статуту Комарівської гімназії з дошкільним підрозділом Бродівської міської ради Львівської області (нова редакція), затвердженого рішенням Бродівської міської ради Львівської області від 17 серпня 2023 року № 1248, безпосереднє керівництво Закладом здійснює його директор (п. 8.6). У п. 8.8 Статуту визначено, що директор призначає на посаду та звільняє з посади працівників, визначає їх функціональні обов`язки (Т.1 а.с. 120-150).
Відповідно до Виписки-епікрізу із медичної картки стаціонарного хворого № 3365 ОСОБА_2 з 16 травня 2024 року по 27 травня 2024 року перебував на лікуванні у неврологічному відділенні КНП «Бродівська ЦМЛ» з приводу захворювання: ураження головного мозку. Наслідки перенесеної в 2021 р. ЧМТ, у вигляді післятравматичноїенцефалопатії із цефалгічним синдромом, астенічний синдром (Т.1 а.с. 8).
Позивач ОСОБА_2 відповідно до Скерування в кабінет «Слухової допомоги», 01 вересня 2023 року, проходив обстеження слуху, а 11 вересня 2023 року проходив обстеження слуху у Львівській обласній клінічній лікарні що підтверджується медичними документами (Т. 1 а.с. 24-28).
Відповідно до Довідки № 270 від 13 жовтня 2023 року, виданої Відділом освіти Бродівської міської ради, тижневе навантаження ОСОБА_2 у 2021-2022 навчальному році становило 14,5 годин, у 2022-2023 – 13 годин (Т.1 а.с. 201).
12 лютого 2024 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Атестаційної комісії ІІ рівня відділу освіти із заявою про перенесення терміну атестації на 1 рік (Т. 1 а.с. 75).
Відповідно до наказу № 18/к від 10 квітня 2024 року, виданого Комарівською гімназією з дошкільним підрозділом Бродівської міської ради, ОСОБА_2 , вчителю української мови та літератури, перенесено термін атестації на один рік. У наказі зазначено «проатестувати ОСОБА_6 у 2024-2025 н.р.». Про те, що ОСОБА_2 підлягав черговій атестації у 2024-2025 н.р., вбачається зі Списку педагогічних працівників Комарівської гімназії з дошкільним підрозділом, які підлягають атестації у 2024-2025 н.р. (Т.1 а.с. 76, 199).
Відповідно до Табелю обліку використання робочого часу за січень 2025 року Комарівської гімназії з дошкільним підрозділом, ОСОБА_2 , 23 січня 2025 року відпрацював 5 годин. Також, відповідно до цього Табелю, 24 січня 2025 року ОСОБА_2 відпрацював 5 годин (Т.1 а.с. 210-214).
23 січня 2025 року ОСОБА_2 перебував на роботі в нетверезому стані, що зафіксовано в Акті від 23 січня 2025 року «Про перебування на роботі ОСОБА_7 в нетверезому стані». Акт складений за участю: директора гімназії ОСОБА_8 , голова ПК ОСОБА_9 , вчитель фізичної культури ОСОБА_10 , вчитель математики ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , вчитель української мови ОСОБА_13 , педагог-організатор ОСОБА_14 , вчитель початкових класів ОСОБА_15 . У акт містить підписи вказаних осіб. Відповідно до цього акта, ОСОБА_2 з`явився на своєму робочому місці 23 січня 2025 року о 9.00 із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: відчувається сильний різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, не досить зрозуміла мова, різке поблідніння шкірного покриву обличчя. У акті зазначено, що на дану ситуацію зреагували батьки учасників освітнього процесу, викликали наряд поліції, щоб зафіксувати стан сп`яніння даної особи (Т. 1 а.с. 220).
Перебування ОСОБА_2 на роботі 23 січня 2025 року у нетверезому стані підтверджується заявою батьків від 23 січня 2025 року зверненою на ім`я директора Комарівської гімназії з дошкільним підрозділом. Відповідно до заяви, батьки вказують, що вчитель ОСОБА_2 з`явився 23 січня 2025 року на перший урок в тяжкому стані алкогольного сп`яніння, що дуже збудоражило дітей. Батьки викликали наряд поліції, щоб зафіксував стан сп`яніння даної особи. Просять вжити заходів, щодо даного вчителя і не допускати надалі до уроків. Заява містить підписи осіб, які звернулися із даною заявою (Т. 1а.с. 222-223).
З рапорту інспектора чергового ВнП № 1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області вбачається, що 23 січня 2025 року о 10:59 надійшло повідомлення зі служби 102 від батька одного із учнів, про те, що 23.01.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , в школі на уроці перебуває учитель ОСОБА_2 у алкогольному сп`янінні (Т. 1 а.с.156-158).
Відповідно до Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23 січня 2025 року, виданого Загально-поліклінічним відділенням КНП «Бродівська ЦМЛ», ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Від обстеження на алкотестері відмовився ( Т. 1а.с.13).
23 січня 2025 року складено протокол Серія ВАД № 229468 про те, що ОСОБА_2 23 січня 2025 року об 11:00 год перебував на посаді вчителя Комарівської гімназії, знаходився на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд проводився в КНП «Бродівська ЦМЛ», що підтверджується висновком (Т.1 а.с. 14).
З оглянутого в судовому засіданні відеозапису фіксації оформлення протоколу про адміністративне правопорушення від 23 січня 2025 року, зафіксоване поліцейськими на боди-камеру, встановлено наступне.
23 січня 2025 року до Комарівської гімназії на повідомлення одного з батьків учнів, прибули працівники поліції та виявили у класній кімнаті ОСОБА_2 . ОСОБА_2 був проінформований про причини виклику поліції, а також йому запропоновано проїхати у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. У подальшому в закладі охорони здоров`я проведено огляд ОСОБА_2 лікарем-наркологом. При проведенні огляду ОСОБА_2 відмовився проходити огляд за допомогою спеціального пристрою. В ході проведення огляду лікарем-наркологом встановлено, що ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, про що виданий відповідний Висновок. У подальшому, поліцейський склав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 та повідомив, що розгляд справи буде проводити Адміністративна комісія. Позивач відмовився підписувати протокол та надавати пояснення.
07 лютого 2025 року відбулося засідання Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бродівської міської ради Львівської області, яке оформлене Протоколом засідання адміністративної комісії. На засіданні комісії розглядався Протокол про адміністративне правопорушенні від 23 січня 2025 року серія ВАД № 229466 відносно ОСОБА_2 , щодо якого вирішувалося питання про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 179 КУпАП. Комісія вирішила: визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 179 КУпАП (Т.1 а.с. 160-161).
Відповідно до Постанови № 01/25 від 07 лютого 2025 року Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бродівської міської ради Львівської області, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 179 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 85,00 грн. Постанова Адміністративної комісії від 07 лютого 2025 року набрала законної сили 28 лютого 2025 року (Т. 1а.с. 225). Зазначена постанова ніким не оскаржена і набрала законної сили.
Також, суд встановив, що 17 квітня 2024 року батьки учнів 9-го класу Комарівської гімназії з дошкільним підрозділом, зверталися зі скаргою до Відділу освіти Бродівської міської ради на вчителя української мови і літератури ОСОБА_2 з приводу не проведення згідно навчальної програми предметів української мови та літератури. У скарзі зазначалося, про те, що вчитель з`являється на уроки в нетверезому стані (Т. 1 а.с. 162-163).
Щодо результатів розгляду скарги від 17 квітня 2024 року, Відділ освіти Бродівської міської ради Львівської області проінформував батьків про підтвердження інформації викладеної в скарзі з приводу навчального процесу з дисципліни, яку викладає ОСОБА_2 (Т. 1 а.с. 171).
14 лютого 2025 року позивач перебував на роботі, що підтверджується Табелем обліку використання робочого часу за лютий 2025 року Комарівської гімназії з дошкільним підрозділом (Т. 1 а.с. 215-219).
Цього ж дня, 14 лютого 2025 року, ОСОБА_2 звільнено з роботи на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за появу на роботі в нетверезому стані, що підтверджується наказом № 5/к від 14 лютого 2025 року, про що зроблено запис за № 5 в трудову книжку ОСОБА_2 (Т.1 а.с. 167, 78).
Наказ підписаний директором Комарівської гімназії з дошкільним підрозділом ОСОБА_16 .
Підписати наказ № 5/к від 14 лютого 2025 року про звільнення ОСОБА_2 відмовився, про що свідчить Акт від 14 лютого 2025 року (Т.1 а.с. 168).
Від надання пояснень про причини появи на роботі в нетверезому стані позивач відмовився, що зафіксовано в Акті від 14 лютого 2025 року (Т.2 а.с. 47) .
Про нарахування та виплату позивачу розрахункових свідчить Відомості на виплату розрахункових вчителю Комарівської гімназії за лютий 2025 (остаточний розрахунок при звільненні) та платіжна інструкція № 442, у яких відображено, що 14 лютого 2025 року на картковий рахунок ОСОБА_2 було нараховано 6 624,81 грн розрахункових при звільненні (т.1 а.с. 169-170).
14 лютого 2025 року, засобами поштового зв`язку направлено на адресу позивача трудову книжку, яке вручено адресату 18 лютого 2025 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення ф. 119 (Т.1а.с. 172).
Отримання трудової книжки позивача поштовим зв`язком 20 лютого 2025 року підтвердила представник позивача у судовому засідання.
З наданої представником відповідача довідки середнього заробітку від 10 жовтня 2025 № 04-06/115 вбачається, що ним обрахований заробіток за один робочий день – 342,58 грн, середньомісячна заробітна плата – 7708,05 грн (Т.2 а.с. 46).
23 січня 2025 позивачу видано Направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до проходження військової служби (Т.1 а.с. 221).
ОСОБА_2 , відповідно до Повістки № 150 від 23 січня 2025, був викликаний на 31 січня 2025 за адресою АДРЕСА_2 , для уточнення даних та проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби (Т.1 а.с. 15).
Згідно із Довідкою № 744 військово-лікарської комісії від 17 лютого 2025 року ОСОБА_2 проведено медичний огляд Бродівською територіальною позаштатною ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнано придатним до військової служби (Т.1 а.с. 10).
17 лютого 2025 року позивач призваний в Збройні Сили України по загальній мобілізації, що вбачається із довідки від 24 лютого 2025 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т.1 а.с11).
Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення позивача відбулося відповідно до вимог трудового законодавства, а відтак підстави для поновлення на роботі, відсутні.
Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, зобов`язання проатестувати позивача, є похідними від основної вимоги, тобто повністю залежить від визнання оспорюваного наказу незаконним. Оскільки задоволення вимоги позивача про визнання незаконним наказу і поновлення на роботі унеможливлюється відсутністю правових і фактичних підстав для цього, тому не можуть бути задоволені й вимоги про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, про відшкодування моральної шкоди та про зобов`язання Відділу освіти Бродівської міської ради проатестувати ОСОБА_2 на вищу категорію.
З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Статтею 4 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року передбачено, що трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Згідно зі статтею 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.
У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників.
За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення (ч. 1 ст. 147 КЗпП України).
Право застосовувати дисциплінарні стягнення надано органу, який має право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
За змістом положень статей 147-1, 149 КЗпП України, статті 81 ЦПК України у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця.
Стаття 148 КЗпП України визначає строк для застосування дисциплінарного стягнення. Відповідно до цієї норми, дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
До застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (ст. 149 КЗпП).
Відповідно до ч. 4 ст. 149 КЗпП України, стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-280цс15 зроблено висновок про те, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування всіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмового пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими до суду доказами.
Зазначений правовий висновок підтриманий також Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2019 року у справі № 711/8227/16-ц, у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 755/4355/17, у постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі № 202/2817/19.
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.
Підставою для звільнення працівника за пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України є сам факт появи на роботі у нетверезому стані. Звільнення на підставі вказаного пункту є дисциплінарним стягненням, а тому таке має накладатись з додержанням встановленої процедури.
Вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановленої його загальну тривалість вважається робочим. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів яким суд має дати відповідну оцінку (постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 333/5649/16-ц, від 04 грудня 2019 року в справі № 447/1236/18, від 15 березня 2021 року в справі № 404/345/19, від 10 вересня 2021 року в справі № 486/1186/20).
Згідно зі ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Приписи ст. 116 КЗпП України визначають, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно з ст. 1167 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Атестація педагогічних працівників - це система заходів, спрямованих на всебічне та комплексне оцінювання педагогічної діяльності педагогічних працівників. Атестація педагогічних працівників може бути черговою або позачерговою. Педагогічний працівник проходить чергову атестацію не менше одного разу на п`ять років, крім випадків, передбачених законодавством. За результатами атестації визначається відповідність педагогічного працівника займаній посаді, присвоюються або підтверджуються кваліфікаційні категорії, присвоюються педагогічні звання. Перелік кваліфікаційних категорій і педагогічних звань педагогічних працівників визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 50 Закону України «Про освіту»).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу (переваги) вірогідностей чи найбільшої вірогідності. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Водночас у справах про звільнення роботодавець зобов`язаний довести законність підстав звільнення, тобто наявність фактичних обставин, що обґрунтовують рішення про звільнення, та дотримання процедури звільнення. Стандарт доказування у таких справах, як правило, вимагає від роботодавця надати достатньо доказів, які б переконали суд у правомірності його дій.
У п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявними у справі доказами підтверджено, що ОСОБА_2 перебував на робочому місці 23 січня 2025 року у стані алкогольного сп`яніння.
При цьому, колегія суддів наголошує, що нетверезий стан працівника може бути підтверджений медичним висновком чи іншими видами доказів (письмові, речові та електронні; висновки експертів; показання свідків). Проведення медичного огляду з метою виявлення нетверезого стану (зокрема, стану алкогольного сп`яніння) за ініціативи роботодавця можливе виключно у добровільному порядку.
Факт появи позивача на робочому місці у нетверезому стані підтверджується актом від 23 січня 2025 року «Про перебування на роботі ОСОБА_7 в нетверезому стані», заявою батьків від 23 січня 2025 року, Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23 січня 2025 року, виданого Загально-поліклінічним відділенням КНП «Бродівська ЦМЛ», відеозаписом з боди-камери поліцейського.
З огляду на наведене, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що не зафіксовано наявність у ОСОБА_2 стану сп`яніння та не встановлено сам факт появи на роботі у нетверезому стані.
Позивачем жодних доказів на підтвердження своїх заперечень щодо вказаних обставин і спростування даного факту не надано. 
Колегія суддів враховує можливість позивача беззаперечно спростувати вказаний факт шляхом проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Проте, самостійно відповідний медичний огляд ОСОБА_2 не пройшов.
Також, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 будучи в закладі охорони здоров`я відмовився проходити огляд за допомогою спеціального пристрою.
Актом від 23 січня 2025 року «Про перебування на роботі ОСОБА_7 в нетверезому стані» зафіксовано що 23 січня 2025 року ОСОБА_2 перебував на роботі в нетверезому стані. Даний акт складений за участю: директора гімназії ОСОБА_8 , голова ПК ОСОБА_9 , вчитель фізичної культури ОСОБА_10 , вчитель математики ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , вчитель української мови ОСОБА_13 , педагог-організатор ОСОБА_14 , вчитель початкових класів ОСОБА_15 . У акті містить підписи вказаних осіб (Т. 1 а.с. 220). 
Актом від 14 лютого 2025 року зафіксовано, що підписати наказ № 5/к від 14 лютого 2025 року про звільнення та від надання пояснень про причини появи на роботі в нетверезому стані ОСОБА_2 відмовився (Т.2 а.с. 47).
Актом є службовий документ, складений групою осіб чи спеціально уповноваженою особою для засвідчення встановлених ними/нею певних фактів, події чи дії.
Форми деяких видів актів затверджено нормативно-правовими документами, вимоги яких є обов`язковими для виконання із забороною внесення змін до таких форм. Для інших видів акта немає встановленої форми, його оформлюють на загальному чи спеціальному бланку або на чистих аркушах паперу формату А4 з відтворенням необхідних реквізитів (назва підприємства, номер, підписи, посади тощо).
Відносно спірних правовідносин законодавством не передбачено затверджених нормативно-правовими актами обов`язкових форм та часових рамок.
Відтак, твердження апеляційної скарги про «сфальсифікованість» актів від 23 січня 2025 року та від 24 січня 2025 року про перебування на роботі в нетверезому стані, а також від 14 лютого 2025 року про відмову надати пояснення про причини появи на роботі в нетверезому стані, без належних доказів є лише суб`єктивною думкою апелянта.
Відносно доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано, що звільнення відбулося під час проходження працівником ВЛК, що є порушенням норм чинного законодавства, колегія суддів наголошує, що проходження військово-лікарської комісії (ВЛК) не звільняє не звільняє працівника від дисциплінарної відповідальності за грубі порушення, вчинені до моменту направлення на комісію.
Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_2 , відповідно до Повістки № 150 від 23 січня 2025 року, був викликаний на 31 січня 2025 року для уточнення даних та проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби (Т.1 а.с. 15), натомість факт перебування в нетверезому стані на робочому місці позивача мав місце 23 січня 2025 року, тобто до моменту проходження військово-лікарської комісії.
Оцінюючи надані сторонами докази на підставі вимог ст. 89 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що звільнення позивача проведено відповідно до вимог трудового законодавства, позивачем не доведені обставини незаконності його звільнення згідно вимог п. 7 ст. 40 КЗпП України, на які він посилається у своєму позові чи апеляційній скарзі.
Будь-яких порушень трудового законодавства під час звільнення позивача ОСОБА_2 апеляційним судом не виявлено.
Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання провести атестацію, визнання дій протиправними є похідними від позовних вимог про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, а тому суд першої інстанції правильно відмовив у їх задоволенні.
Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданої в інтересах ОСОБА_2 , – залишити без задоволення.
Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 14 жовтня 2025 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 13 березня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Мікуш Ю.Р. 

Шандра М.М.