ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" березня 2026 р. Справа № 910/9415/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Алданової С.О.
суддів: Шапрана В.В. 
Корсака В.А. 

без виклику сторін, 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сторонибабський спиртовий завод" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025
у справі № 910/9415/25 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сторонибабський спиртовий завод" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн Енерджі" 
про стягнення коштів, 
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сторонибабський спиртовий завод" (далі - позивач; ТОВ "Сторонибабський спиртовий завод"; апелянт; скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Протеїн Енерджі" (надалі - відповідач; ТОВ "Протеїн Енерджі") про стягнення грошових коштів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо поставки товару, призвело до збитків у розмірі 110 921,67 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/9415/25 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
За висновками місцевого господарського суду, відповідач не може нести відповідальність за зменшення податкового кредиту в розмірі 110 921,67 грн, оскільки позивач набув право на вказаний податковий кредит за господарською операцією з поставки товару, яка була виконана, а відповідачем при виконанні цієї операції не порушено своїх зобов`язань.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Сторонибабський спиртовий завод" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/9415/25. Ухвалите нове рішення про задоволення позовних вимог повністю. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції: не повністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи; не доведено обставин, на які останній покликається у судовому рішенні; ухвалено рішення за висновків, які не відповідають встановленим обставинам справи; порушено норми процесуального та матеріального права.
Апелянт зазначає, що з урахуванням умов договору поставки № 8/з/б/24 від 27 листопада 2024 року загальна договірна вартість товару включає також витрати на перевезення (транспортування товару до місця поставки - місцезнаходження ТОВ "Сторонибабський спиртовий завод"), відповідно у первинних документах (рахунках, товарно-транспортних накладних та видаткових накладних) відображається нарахування податку на додану вартість на загальну договірну вартість товару, яка включає всі витрати, що є складовими вартості товару, зокрема й витрати на перевезення. Тобто, як вважає скаржник, з врахуванням пункту 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України та умов договору поставки в даному випадку транспортування (перевезення) товару до місця поставки в межах договірних відносин між апелянтом та відповідачем не є окремою господарською операцією (окремою послугою), а є складовою поставки товару та відповідно елементом витрат на продаж товару, який включений до договірної вартості товару, яка загалом є об`єктом бази оподаткування ПДВ (за ставкою 20%). Відтак, зарахування (виключення) податкового кредиту на суму ПДВ перебуває в прямій залежності від законності проведення відповідачем господарської операції, як поставки товару (що включає переміщення товару до місця поставки) в цілому, оскільки договірна вартість товару (в якій закладено витрати на перевезення товару) є об`єктом бази оподаткування ПДВ. Крім того, умовами договору саме на відповідача покладено обов`язок транспортування товару до місця поставки та останній несе ризики та відповідальність за законність проведення таких дій (в т.ч. із залученням на власний розсуд для реалізації цього зобов`язання третіх осіб). Тоді як апелянт не може нести збитки, які спричинені відповідачем за залучення та відображення ним у первинних документах ТОВ «Альфапай» (43456750), як перевізника товару, при виконанні ним своїх господарських зобов`язань по поставці товару за договором поставки.
Позивач звертає увагу, що в рамках договору поставки відповідачем фактично здійснювалась поставка товару за листопад 2024 року, а саме:
28.11.2024 поставлено товар у кількості 81,75 т. на загальну суму 682 612,37 грн (в т.ч. сума ПДВ - 83 829,59 грн.), що підтверджується видатковою накладною № 2054 від 28.11.2024, товарно-транспортними накладними № 2054/1 від 28.11.2024 (на кількість - 27,85 т., на суму 232 547,46 грн), № 2054 від 28.11.2024 (на кількість - 26,25 т., на суму 219187,46 грн), за № 2054/2 від 28.11.2024 (на кількість - 27,65 т., на суму - 230 877, 45 грн);
30.11.2024 поставлено товар у кількості 26,42 т. на загальну суму 220 606,95 грн (в т.ч. сума ПДВ - 27092,08 грн), що підтверджується видатковою накладною № 2067 від 30.11.2024, товарно-транспортною накладною № 2067 від 30.11.2024.
За фактом поставки товару в листопаді 2024 року відповідачем проведено реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: зареєстровано в ЄРПН податкову накладну № 139 від 20.11.2024 (з відображенням загальної суми 220 606,96 грн, з урахуванням ПДВ - 27092,08 грн), що підтверджується рішенням про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 12418844/44561826 від 27.01.2025 та податкову накладну № 138 від 28.11.2024 (з відображенням загальної суми 682 612,37 грн, з урахуванням ПДВ - 83 829,59 грн), що підтверджується рішенням про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 12418845/44561826 від 27.01.2025. Відтак, за фактом поставок товару у листопаді 2024 році відповідачем зареєстровано податкові накладні на загальну суму 903 219,32 грн, з урахуванням ПДВ - 110 921, 67 грн).
На підставі цього позивач включив суму 110 921,67 грн за березень 2025 року з врахуванням додатків до Декларації, а також в рядку 21 Додатка 2 до Декларації за березень 2025 року в графі 10 «Сума, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду».
Поряд із цим, період виконання зобов`язань сторін за договором поставки - листопад місяць 2024 року був об`єктом документальної позапланової виїзної перевірки Головного управління ДПС у Львівській області, що зафіксовано в акті з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2025 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету від 27.05.2025 № 23456/13-01-07-03/44440715 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Сторонибабський спиртовий завод» (код ЄДРПОУ 44440715) з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2025 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету». Однак, не зважаючи на реєстрацію податкових накладних, за результатом перевірки встановлено, що згідно товарно-транспортних накладних за листопад 2024 року замовником транспортних послуг є ТОВ «Протеїн Енерджі» (відповідач), автомобільним перевізником - ТОВ «Альфапай» (43456750), вантажоодержувач - ТОВ «Сторонибабський спиртовий завод», пункт навантаження Київська обл., Броварський р-н, с. Требухів. Згідно ІС «Податковий блок» ТОВ «Альфапай» зареєстроване у (2650) ГУ ДПС У М. КИЄВІ, ЦЕНТРАЛЬНА ДПІ, вид діяльності: 46.21 ОПТОВА ТОРГIВЛЯ ЗЕРНОМ, НЕОБРОБЛЕНИМ ТЮТЮНОМ, НАСIННЯМ I КОРМАМИ ДЛЯ ТВАРИН. ТОВ «Альфапай» (43456750) - державна реєстрація від 17.01.2020 № 13391020000018943, працівники відсутні, з моменту реєстрації жодну звітність не подає, анульовано свідоцтво ПДВ, діяльність з моменту реєстрації підприємство не декларує. З врахуванням цього, податковий орган прийшов до висновку, що сформовані відповідачем товарно-транспортні накладні з відображенням перевізника ТОВ «Альфапай» є неналежним первинним документом та такий перевізник ТОВ «Альфапай» не міг надати послуги з перевезення товару. Відтак, з цих обставин перевіркою встановлено завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 110 921,67 грн, які позивач включив до податкового кредиту та відобразив в рядку 16 Декларації за березень 2025 року, а також в рядку 21 Додатка 2 до Декларації за березень 2025 року в графі 10 «Сума, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду» в сумі 110 921,67 грн, що свідчить про порушення вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України.
В наведеному апелянт акцентує, що відображені факти невідповідності відомостей у товарно-транспортних накладних та факти порушення податкового законодавства відповідачем жодним чином не спростовано ним, не подано жодних доказів (в т.ч. існування відносин), які б підтверджували законність залучення ТОВ «Альфапай» до перевезення товару та факт достовірності реалізації перевезення саме цим товариством, яке відображене, як перевізник в первинних документах (ТТН). Так, вказані порушення податкового законодавства пов`язані виключно із неналежним виконанням зобов`язань саме відповідачем, який виконуючи умови договору здійснював поставку товару до місця призначення (місцезнаходження апелянта), самостійно на власний ризик залучив перевізника ТОВ «Альфапай», який відображений в сформованих відповідачем товарно-транспортних накладних на перевезення товару, що не міг виконувати таку операцію, як транспортування товару. Тобто, із висновків податкового органу відповідачем не підтверджено переміщення товару до місця поставки належно сформованими первинними документами (товарно-транспортними накладними), як це вимагається пунктом 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України. Тому, на думку скаржника, при вирішенні даної справи слід врахувати, що факти та встановлені порушення в акті з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2025 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету від 27.05.2025 № 23456/13-01-07-03/44440715 не спростовані та відповідно акт перевірки є належним доказом про підтвердження неналежного виконання саме зі сторони відповідача своїх зобов`язань в частині переміщення товару до місця поставки, що було наслідком для виключення вже зарахованої апелянту суми податкового кредиту.
Також скаржник наголошує, що ним фактично здійснено оплату за поставлений товар, проте за наслідками неналежного здійснення відповідачем операції по транспортуванню товару із відображенням у первинних документах (в ТТН) - ТОВ «Альфапай», частина оплаченої вартості відповідачем товару, яка дорівнює сумі ПДВ, на підставі факту порушення податкового законодавства, що зафіксовано в вищезазначеному акті перевірки, підлягала виключенню із суми податкового кредиту в розмірі 110 921,67 грн, а відповідно на цю суму збільшується податкове зобов`язання апелянта на наступні періоди. Так, на підставі вищевказаного, податковим органом скеровано на адресу апелянта податкове повідомлення - рішення від 11.06.2025 № 25779/13-01-07-03, згідно якого контролюючим органом зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на суму 110 922 грн, який попередньо був зарахований до складу податкового кредиту згідно податкової декларації за березень 2025 року. На підставі встановленого порушення податкового законодавства та з метою виконання податкового повідомлення - рішення № 25779/13-01-07-03 від 11.06.2025 апелянтом того ж дня сформовано податкову декларацію з податку на додану вартість за 5 місяць 2025 року, в якій в рядку 16.3 відображено про зменшення податкового кредиту на суму 110 922 грн, що спричинило збільшення на цю суму до сплати податкових зобов`язань.
З врахуванням цього апелянт не заперечує, що поставка товару відбулась, за що ним фактично проведено оплату вартості за поставлений товар у повному обсязі (в т.ч. ПДВ).
Проте, як підкреслює апелянт, слід врахувати, що договірні відносини та податкове законодавство (зокрема в частині ПДВ) тісно взаємопов`язані. Хоча договір регулюється цивільним або господарським правом, його умови безпосередньо впливають на податкові зобов`язання сторін. Порушення податкового законодавства, що пов`язане з виконанням договірних зобов`язань в залежності від обставин може призвести до незарахування (виключення) податкового кредиту платника податку, що в даному випадку мало місце й призвело до збитків для апелянта. За таких обставин та за наслідками протиправної поведінки відповідача, апелянт фактично поніс збитки на суму 110 921,67 грн, тобто на суму ПДВ, яка виключена із складу податкового кредиту.
Підсумовуючи вказане позивач висновується, що в даному випадку висновки суду першої інстанції про те, що відповідач не може нести відповідальність за зменшення податкового кредиту у розмірі 110 921,67 грн, оскільки позивач набув право на вказаний податковий кредит за господарською операцією з поставки товару, яка була виконана, а відповідачем при виконанні цієї операції не порушено своїх зобов`язань, не відповідають обставинам даної справи, оскільки апелянт не зважаючи, що набув право на вказаний податковий кредит надалі за наслідками перевірки податкового органу таке право на вказаний податковий кредит втратив через встановлення неналежного виконання та оформлення відповідачем операції постави товару в частині транспортування товару до місця поставки, що виявилось у порушенні податкового законодавства.
Апелянт вважає, що є всі наявні підстави для стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 110 921,67 грн, які виникли за наслідками порушення відповідачем своїх зобов`язань по поставці товару, що спричинили порушення податкового законодавства, які зафіксовані у вищевказаному акті перевірки та зменшенню суми податкового кредиту.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2025, апеляційна скарга в справі №910/9415/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Шапран В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сторонибабський спиртовий завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/9415/25. Справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.
Про перегляд справи в апеляційному порядку учасники справи повідомлялись шляхом надіслання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у передбачений законом спосіб, що підтверджується довідками від 19.01.2026 про доставку ухвали Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 до електронних кабінетів сторін.
За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Також судова колегія зазначає, що відзиву на апеляційну скаргу позивача від відповідача на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходило. 
Відповідно до статті 269 частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 27.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Протеїн Енерджі" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сторонибабський спиртовий завод" (покупець) укладено договір поставки № 8/3/б/24 (скорочено - Договір).
Товариством з обмеженою відповідальністю "Протеїн Енерджі" здійснено поставку Товариству з обмеженою відповідальністю "Сторонибабський спиртовий завод" товару на суму 3 199 783,93 грн відповідно до видаткових накладних, у т.ч.: 
№ 2054 від 28.11.2024 на суму 682 612,37 грн;
№ 2067 від 30.11.2024 на суму 220 606,96 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Сторонибабський спиртовий завод" здійснило оплату товару на суму 3 199 783,93 грн відповідно до платіжних інструкцій: № 4523 від 02.12.2024 на суму 150 000,00 грн; № 4534 від 03.12.2024 на суму 100 000,00 грн; № 4544 від 04.12.2024 на суму 200 000,00 грн; № 4761 від 10.12.2024 на суму 170 000,00 грн; № 889 від 16.12.2024 на суму 300 000,00 грн; № 4907 від 17.12.2024 на суму 350 000,00 грн; № 4924 від 19.12.2024 на суму 200 000,00 грн; № 72 від 23.12.2034 на суму 200 000,00 грн; № 4939 від 24.12.2024 на суму 300 000,00 грн; № 4942 від 26.12.2024 на суму 300 000,00 грн; № 4961 від 30.12.2024 на суму 300 000,00 грн; № 9 від 02.01.2025 на суму 200 000,00 грн; № 88 від 10.01.2025 на суму 100 000,00 грн; № 289 від 17.01.2025 на суму 100 000,00 грн; № 339 від 24.01.2025 на суму 100 000,00 грн; № 369 від 31.01.2025 на суму 129 783,93 грн.
За результатом проведення співробітниками Головного управління Державної податкової служби у Львівській області документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Сторонибабський спиртовий завод" складено Акт № 23456/13-01-07-03/44440715 від 27.05.2025 з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2025 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.
Податковим повідомленням-рішенням № 25779/13-01-07-03 від 11.06.2025 Головне управління ДПС у Львівській області повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю "Сторонобабський спиртовий завод" про встановлення порушення Податкового кодексу України та зменшення розміру значення суми податку на додану вартість: за березень 2025 року на 110 922,00 грн. 
13.06.2025 позивачем направлено відповідачу претензію про компенсацію збитків на загальну суму 282 034,25 грн. 
З урахуванням предмета позовних вимог, юридичних та фактичних підстав позову, з огляду на фактичні обставини справи колегія суддів зазначає, що згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
За ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України (норми якого були чинними на момент виникнення спірних правовідносин; втратив чинність на підставі Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» № 4196-IX від 09.01.2025)) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 655 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
На виконання умов Договору відповідачем у листопаді 2024 року здійснено поставку товару, яка зафіксована відповідачем у податковій накладній № 138 від 28.11.2024 на суму 682 612,37 грн (83 829,59 грн ПДВ) та № 139 від 30.11.2024 на суму 220 606,96 грн (27 092,08 грн ПДВ).
Перевезення товару здійснювалось на замовлення ТОВ "Протеїн Енерджі" автомобільним перевізником ТОВ "Альфапай" відповідно до товарно-транспортної накладної № 2051/1 від 28.11.2024, № 2054 від 28.11.2024, № 2054/2 від 28.11.2024, № 2067 від 30.11.2024.
Актом № 23456/13-01-07-03/44440715 від 27.05.2025 Головного Управління ДПС у Львівський області встановлено, що ТОВ "Альфапай" (43456750) - державна реєстрація від 17.01.2020 № 13391020000018943, працівники відсутні, з моменту реєстрації жодну звітність не подає, анульовано свідоцтво ПДВ, діяльність з моменту реєстрації підприємство не декларує.
Із вказаного акта вбачається, що податковий орган прийшов до висновку, що сформовані відповідачем товарно-транспортні накладні із відображенням перевізника ТОВ "Альфапай" є неналежними первинними документами та такий перевізник ТОВ "Альфапай" не міг надати послуги перевезення товару.
Отже, відсутність належних доказів проведення господарської операції з перевезення товару було підставою для податкового органу прийняти рішення про зменшення податкового кредиту позивача на суму 110 921,67 грн.
Колегія суддів враховує, що позивач не заперечує факт здійснення поставки товару відповідачем за Договором у листопаді 2024 року, товарно-транспортні накладні та видаткові накладні підписані сторонами.
Тобто, у рамках договірних відносин відповідачем виконано перед позивачем свої зобов`язання щодо поставки товару у листопаді 2024 року на суму 903 219,33 грн, в тому числі ПДВ у розмірі 110 921,67 грн.
Також позивач не заперечує й здійснення оплати за поставлений товар.
Судова колегія акцентує, що відповідачем виконано зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних, за наслідком вказаних господарських операцій з поставки товару у листопаді 2024 року, що дозволило включити позивачу в свій податковий кредит 110 921,67 грн.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини 2 статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Частиною 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини 1 статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Згідно з частиною 2 статті 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (частина 4 статті 623 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Тому позовна вимога покупця про зобов`язання продавця здійснити таку реєстрацію не є способом захисту у господарських правовідносинах і не підлягає розгляду в суді жодної юрисдикції. Належним способом захисту для покупця може бути звернення до продавця з позовом про відшкодування збитків, завданих порушенням його обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних (див. постанови від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18, від 01.03.2023 у справі № 925/556/21).
Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Вирішуючи питання про стягнення збитків, заподіяних неналежним складенням та реєстрацією податкових накладних, суди повинні встановити наявність чи відсутність усіх елементів складу господарського правопорушення.
Доведення наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає те, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.
Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18, від 01.03.2023 у справі № 925/556/21, а також у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 01.12.2023 у справі № 926/3347/22.
Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду від 07.06.2023 у справі № 916/334/22: "факт вчинення податкового правопорушення у справі про стягнення збитків з платника податків, може бути підтверджений лише чинними матеріалами податкової перевірки (актом або рішенням) відповідного контролюючого органу, наділеного повноваженнями здійснювати перевірку дотримання податкового законодавства, а подані у справу до позову докази, які підтверджують виконання господарських операцій, у вигляді податкових накладних, податкових декларацій, розрахунків коригування, рішення суду про стягнення боргу у зобов`язальних правовідносинах не є належними і допустимими доказами вчинення відповідачем порушення податкового зобов`язання.
В свою чергу, від таких висновків було частково відступлено шляхом уточнення у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 01.12.2023 у справі № 926/3347/22. Зазначене уточнення, зокрема, полягає в тому, що обставини (факти), що стосуються реєстрації податкових накладних, можуть підтверджуватися не тільки матеріалами відповідної перевірки контролюючим органом, а й, зокрема, податковими накладними, розрахунками коригування тощо; господарський суд має повноваження самостійно надавати оцінку правомірності чи неправомірності дій чи бездіяльності відповідача, зокрема стосовно відповідності його дій чи бездіяльності при виконанні зобов`язання податковому законодавству України, якщо це необхідно для вирішення спору.
За висновком, наведеним у пункті 10.2. постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 925/556/21, права покупця у випадку порушення продавцем свого обов`язку щодо належної реєстрації податкових накладних зводяться лише до можливості подання скарги, проте ініціювати проведення податкової перевірки контролюючим органом покупець не може. 
Загалом чинне законодавство не містить вимог щодо певних засобів доказування, якими можуть підтверджуватися обставини (факти), що стосуються реєстрації податкових накладних. Крім того, право позивача надавати докази щодо таких обставин (фактів) не може бути обмежене діями чи бездіяльністю контролюючого органу щодо проведення чи не проведення ним відповідної перевірки.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20 (провадження № 12-41гс21, пункт 9.8).
Отже, за висновками Великої Палати Верховного Суду, навіть правова оцінка, надана рішенням суду в іншій справі, зокрема щодо того, чи є певна поведінка правомірною або неправомірною, не є обов`язковою для суду. Тим більше не може бути обов`язковою така оцінка, надана контролюючим органом.
Разом із цим висновок щодо порушення норм податкового законодавства, допущених при реєстрації податкових накладних чи розрахунків коригування, чи висновок про відсутність такого порушення є саме правовим висновком, а не фактом порушення.
З наведеного слід дійти висновку про те, що в контексті доказування такої складової цивільного правопорушення як протиправна поведінка заподіювача збитків, відсутність матеріалів податкової перевірки (акта або рішення) відповідного контролюючого органу, не може звільняти продавця від відповідальності за завдані покупцю майнові збитки, а господарський суд у такому випадку має як самостійно оцінити надані докази, зокрема ті, що стосуються реєстрації податкових накладних, так і самостійно здійснити оцінку дій чи бездіяльності продавця, у тому числі щодо порушення ним податкового законодавства (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 01.12.2023 у справі № 926/3347/22).
У межах вказаного колегією суддів зазначається, що згідно п. 5.5 Договору в разі, якщо порушення умов цього Договору призвело до виникнення збитків, Сторона, що порушила умови цього Договору, зобов`язана відшкодувати потерпілій стороні всі збитки у повному обсязі.
За п. 3.6 Договору постачальник зобов`язується разом з товаром надати покупцю оригінали таких документів: рахунок фактуру; видаткову накладну; товарно-транспорту накладну; податкову накладку, оформлену, складену та зареєстровану в строк та в порядку, що передбачені діючими нормативно-правовими актами України; документи про якість Товару.
За фактом поставки товару в листопаді 2024 року відповідачем проведено реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: зареєстровано в ЄРПН податкову накладну № 139 від 20.11.2024 (з відображенням загальної суми 220 606,96 грн, з урахуванням ПДВ - 27092,08 грн), що підтверджується рішенням про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 12418844/44561826 від 27.01.2025 та податкову накладну № 138 від 28.11.2024 (з відображенням загальної суми 682 612,37 грн, з урахуванням ПДВ - 83 829,59 грн), що підтверджується рішенням про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 12418845/44561826 від 27.01.2025.
Відтак, за фактом поставок товару в листопаді 2024 році відповідачем зареєстровано податкові накладні на загальну суму 903 219,32 грн, з урахуванням ПДВ - 110 921, 67 грн).
Тобто, покладений на себе зобов`язання з реєстрації податкових накладних з боку відповідача було здійснено.
Відтак, у справі, що розглядається, таке договірне зобов`язання відповідачем було виконане.
Крім того, за п. 4.1 Договору право власності на товар, поставка якого здійснюється відповідно до договору, переходить від постачальника до покупця з дати фактичного отримання покупцем товару чи його партії згідно видаткової накладної, що підтверджується підписами сторін та проставленням ними печатки.
Відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Як вже вказувалось, відповідач повністю виконав взяті на себе зобов`язання за Договором щодо поставки товару позивачу. Товар отримано позивачем, що підтверджується відповідними видатковими накладними та, як наслідок, вказує на проведення зазначених вище господарських операцій, що й призвело до юридичних наслідків у рамках такої поставки товару. 
Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором в цілому.
Тим самим, можлива наявність податкових або договірних порушень або їх відсутність за господарською операцією з перевезення ТОВ "Альфапай" (вказаного у відповідних товарно-транспортних накладних) товару не впливає на оцінку виконання господарської операції з поставки товару за Договором, укладеним між позивачем та відповідачем. 
На це, як вважає судова колегія, слушно звернув увагу й суд 1-ої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів вважає вмотивованими висновки місцевого господарського суду, що відповідач не може нести відповідальність за зменшення податкового кредиту в розмірі 110 921,67 грн, оскільки позивач набув право на вказаний податковий кредит за господарською операцією з поставки товару, яка була виконана, а відповідачем при виконанні цієї операції не порушено своїх зобов`язань.
У свою чергу, оскільки обставини (факти), що стосуються реєстрації податкових накладних, можуть підтверджуватися не тільки матеріалами відповідної перевірки контролюючим органом, а й, зокрема, податковими накладними, видатковими накладними тощо, беручи до уваги, що правова оцінка, надана контролюючим органом у межах здійснення співробітниками Головного управління Державної податкової служби у Львівській області документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Сторонибабський спиртовий завод", за наслідками якої складено акт № 23456/13-01-07-03/44440715 від 27.05.2025 з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2025 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, не є обов`язковою для суду в розрізі питання реального виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором у частині реальності поставки товару позивачу за листопад 2024 року на суму 903 219,33 грн, колегією суддів критично оцінюються доводи апелянта щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором щодо поставки товару до місця призначення (місцезнаходження апелянта) та про непідтвердження переміщення відповідачем товару до місця поставки з огляду виключно на правові висновки, викладені в акті контролюючого органу від 27.05.2025 № 23456/13-01-07-03/44440715. 
Щодо посилань скаржника на п. 5.7 Договору, яким передбачено, що в разі, якщо у зв`язку з взаємовідносинами між покупцем та постачальником, в тому числі в результаті претензії з боку органів державної фіскальної служби та/або інших контролюючих органів та/або правоохоронних органів, або судової/кримінальної справи, покупцем з вини постачальника будуть понесені витрати, у тому числі, якщо покупцю з вини постачальника будуть донараховані платежі до бюджету (податки, штрафні (фінансові) санкції, пеня тощо), надалі іменуються - витрати, постачальник зобов`язаний відшкодувати покупцю усі такі витрати у строк не пізніше ніж через 10 (десять) календарних днів з дати отримання від покупця відповідної обґрунтованої вимоги, то судовою колегією зазначається, по-перше, що відсутніми є порушення постачальником умов Договору щодо поставки товару. По-друге, зменшення позивачу розміру значення суми податку на додану вартість не є витратами в розумінні донарахування платежів згідно п. 5.7 Договору.
З огляду на вищезазначене, оскільки позивачем не доведено наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення у діях/бездіяльності відповідача, позовна вимога про стягнення з відповідача збитків у розмірі 110 921,67 грн є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Аналогічних правомірних висновків дійшов й суд 1-ої інстанції.
Отже, на переконання колегії суддів, аргументи апелянта не знайшли свого підтвердження в межах заявлених вимог, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції через необґрунтованість у розумінні ст.ст. 74, 76, 80, 86, 269 ГПК України. Інші доводи скаржника, прийняті до уваги, однак вони не спростовують вищенаведені висновки про наявність підстав для відмови у задоволенні апеляційної скарги. Водночас, підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги - суд апеляційної інстанції в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України не встановив.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).
Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення. 
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За висновками колегії суддів, доводи апеляційної скарги про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції: не повністю з`ясовано обставин, що мають значення для справи; не доведено обставини, на які останній покликається у судовому рішенні; ухвалено рішення за висновків, які не відповідають встановленим обставинам справи; порушено норми процесуального та матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/9415/25 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.
В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. 
Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (ТОВ "Сторонибабський спиртовий завод").
Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, - 

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сторонибабський спиртовий завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/9415/25 - залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/9415/25 - залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на ТОВ "Сторонибабський спиртовий завод". 
4. Справу повернути до суду першої інстанції. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 ГПК України. 

Головуючий суддя С.О. Алданова 

Судді В.В. Шапран

В.А. Корсак