ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року
справа №380/24416/25
провадження № П/380/25761/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень, 
в с т а н о в и в
ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до суду із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35; ЄДРПОУ: 43968090), в якому просить:
визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 13.06.2025 № 1262575-2411-1305, №1262576-2411-1305, №1262578-2411-1305.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при визначенні суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яка донарахована позивачу згідно спірних податкових повідомлень-рішень, контролюючим органом не взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським виробником, а нежитлові приміщення, які належать йому на праві власності, відносяться до будівель (споруд), призначених для використання у сільськогосподарській діяльності, а тому не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 cm. 266 Податкового кодексу України (далі – ПК України).
Ухвалою суду від 22.12.2025 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.
06.01.2026 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Відзив обґрунтований тим, що в спірному випадку відсутні підстави для застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України на об`єкти нежитлової нерухомості, що належать позивачу на праві власності, оскільки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності (фізичною особою-підприємцем), а тому не використовує вищевказані будівлі в господарській діяльності. Звертає увагу суду, що відомості про передачу в статутний фонд ФГ «Хоросно», де позивач є засновником, вищевказаних нежитлових будівель, відсутні. Головне управління ДПС у Львівській області вважає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчили б про те, що позивач у розумінні законодавства є сільськогосподарським товаровиробником, який займається вирощуванням зернових та інших культур, а також тваринництвом і будівлі використовує виключно для сільськогосподарських потреб. Відповідно, Головним управлінням ДПС у Львівській області на підставі підпунктів 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за платежем « 18010300».
Інших заяв по суті спору до суду не надходило.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Позивач, ОСОБА_1 , є засновником та головою Фермерського господарства “Хоросно” (код ЄДРПОУ 34571450). Основним видом господарської діяльності Господарства є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , знаходяться такі об`єкти нерухомого майна: 
- частини складу з навісом літ. “М” загальною площею 166,8 кв. м., що розташований в АДРЕСА_3 ;
- частини складу літ. “Н-1” загальною площею 696,6 кв. м., що розташований в АДРЕСА_3 ;
- забійного цеху площею 48 кв. м., що розташований в АДРЕСА_4 ;
Головним управління ДПС у Львівській області прийнято податкові повідомлення-рішення, якими згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2024 рік, зокрема, № 1262575-2411-1305 від 13.06.2025 на суму 2960,70 грн. № 1262578-2411-1305 від 13.06.2025 на суму 12364,65 грн. № 1262576-2411-1305 від 13.06.2025 на суму 142,00 грн.
Не погоджуючись із рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Суд при вирішенні спору по суті виходить з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
За змістом статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (надалі - ПК України).
Відповідно до вимог пункту 4.4 статті 4 ПК України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.
У відповідності з вимогами пункту 8.3 статті 8 ПК України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 ПК України податок на майно належить до місцевих податків, а приписами пункту 10.3 статті 10 ПК України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.
Згідно з пунктом 12.3 статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Також повноваження органів місцевого самоврядування щодо встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплені і у статті 143 Конституції України та п.24 ч.І ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).
Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.
Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
Об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, визначені підпунктами “а” - “л” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII, який набрав чинності 01 січня 2019 року, внесено зміни до ПК України і підпункт “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в такій редакції: не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Отже, законодавець уточнив з 01 січня 2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи. Умовою звільнення об`єктів нерухомості від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку. 
Тож установлена підпунктом “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
З аналізу приписів підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України слідує, що підставою їх застосування є одночасна сукупність двох умов: 1) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 2) такий об`єкт нерухомості віднесений до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності особи.
За змістом підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу ХIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін “сільськогосподарський товаровиробник” має інше змістовне навантаження.
Так, поняття “сільськогосподарський товаровиробник” міститься й у статті 1 Закону України “Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років” від 18 січня 2001 року №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття “виробники сільськогосподарської продукції”. Так, відповідно до приписів статті 1 Закону України “Про сільськогосподарський перепис” виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
З наведеного слідує, що застосування підпункту “ж” 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачає наявність двох умов, перша з яких: - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником (юридичною та фізичною особою); - друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) віднесений до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.
Судом встановлено, що згідно з оскаржуваними рішеннями податковим органом визначено позивачу суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, а саме на частини складу з навісом літ. “М” загальною площею 166,8 кв. м., що розташований в АДРЕСА_3 ; частини складу літ. “Н-1” загальною площею 696,6 кв. м., що розташований в АДРЕСА_3 ; забійного цеху площею 48 кв. м., що розташований в АДРЕСА_4 .
Водночас, відповідач не заперечує ту обставину, що ОСОБА_1 є засновником та головою Фермерського господарства “Хоросно” і є сільськогосподарським товаровиробником. Доводи контролюючого органу зводяться до того, що вищевказане майно позивач не використовує у сільськогосподарській діяльності, оскільки не зареєстрований як фізична особа-підприємець. 
Суд зазначає, що звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (п.п. “г” п. 30.9 ст. 30 ПК України).
Відповідно до пункту 30.2 статті 30 ПК України, підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Як зазначено судом вище, пільга, встановлена підпункту “ж” 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Виходячи із буквального тлумачення цієї норми, з урахуванням значення слова “призначення”, як “мета використання чого-небуть”, “відповідати меті”, можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності текст цієї норми не містить.
Суд повторно наголошує, що підтвердженням того, що норма підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не ставить у залежність право на податкову пільгу від фактичного використання об`єкта нерухомості у сільськогосподарській діяльності, свідчить законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII, п. “ж” пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Також, не встановлено обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності Законом України від 28.12.2014 №71-VIII, при цьому умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначено цільове призначення їх використання та встановлено вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.
Вказана позиція узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 01.10.2019 по справі № 0340/1905/18, від 24.04.2020 по справі №540/2206/19, від 09.05.2023 по справі №380/10802/22, яку суд враховує в силу імперативних вимог частини 5 статті 242 КАС України.
У матеріалах справі відсутні будь-які докази, що позивач використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської, діяльності.
Суд зазначає, що встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто у спірному випадку використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності особи.
Надаючи оцінку поданим позивачем до матеріалів справи доказам суд приходить до висновку, що об`єкти нерухомості, які належить позивачу на праві приватної власності і щодо яких контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є будівлями/спорудами, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, що підтверджується рішенням засновника ФГ “Хоросно” №1/2019 від 03.01.2019, актом приймання-передачі майна від 03.01.2019, а також відомостями в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.07.2021 (номер запису про речове право 42857155), що земельна ділянка під даними будівлями площею 2.9092 га, КН 4623685600:09:000:0409 знаходиться в оренді ФГ “Хоросно” на підставі договору оренди землі укладеного 01.07.2021 із Солонківською сільською радою. 
Фермерське господарство, в розумінні частини першої статті 1 Закону України “Про фермерське господарство” від 19 червня 2003 року № 973-IV, є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Зазначене спростовує доводи відповідача, що позивач не надав жодних достеменних доказів, які підтверджують факт безпосереднього використання ним вищезазначених об`єктів нерухомості у сільськогосподарській діяльності.
З наведеного суд приходить до висновку, що належні позивачу на праві власності нежитлові приміщення, а саме: частини складу з навісом літ. “М” загальною площею 166,8 кв. м., що розташований в АДРЕСА_3 ; частини складу літ. “Н-1” загальною площею 696,6 кв. м., що розташований в АДРЕСА_3 ; забійного цеху площею 48 кв. м., що розташований в АДРЕСА_4 не є об`єктами оподаткування відповідно до підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 09.05.2023 у справі №380/10802/22 , від 24 липня 2024 року у справі № 400/2283/20.
Вказаний факт щодо протиправності нарахування контролюючим органом податку за нерухоме майно по вказаних об`єктах підтверджено також рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 у справі №1.380.2019.001903 за 2017 рік, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі №380/18190/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2022 за 2020 рік, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року у справі №380/1245/24 за 2021-2022 роки.
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Проте, відповідач, без урахування висновків суду, викладених у рішеннях, які набрали законної сили, повторно, з необґрунтованих підстав визначив податкові зобов`язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на об`єкти нерухомого майна і виніс податкові повідомлення-рішення, які є предметом оскарження в межах розгляду даної справи. За наведених обставин поведінку відповідача у спірному випадку не можна вважати добросовісною та розсудливою.
Щодо доводів відповідача про обов`язок подання експертного висновку в підтвердження обставин використання нерухомого майна безпосередньо у сільськогосподарській діяльності суд зазначає, що норми податкового законодавства не покладають на платника податку обов`язок отримати від Державного підприємства “Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві” експертний висновок щодо правильності класифікації наявних у власності особи об`єктів нерухомості за державним класифікатором ДК 018:2000. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 09 травня 2023 у справі № 380/10802/22.
Підсумовуючи наведене в сукупності, суд доходить висновку, що позивач, має право на податкову пільгу, встановлену підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, та звільняється від обов`язку щодо нарахування та сплати податку за правилами наведеної статті Кодексу.
Суд також зазначає, що наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 клас “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей клас включає такі підкласи: 1271.1 “Будівлі для тваринництва”; 1271.2 “Будівлі для птахівництва”; 1271.3 “Будівлі для зберігання зерна”; 1271.4 “Будівлі силосні та сінажні”; 1271.5 “Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства”; 1271.6 “Будівлі тепличного господарства”; 1271.7 “Будівлі рибного господарства”; 1271.8 “Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва”; 1271.9 “Будівлі сільськогосподарського призначення інші”.
Водночас всупереч положень частини 2 статті 77 КАС України відповідач в межах спірних правовідносин не довів, що будівлі нерухомості, які належать позивачу на праві власності, не є будівлями сільськогосподарського призначення. Здійснюючи донарахування податку контролюючий орган не довів наступне: чим він керувався при визначенні позивачу розміру податкового зобов`язання, який документ щодо класифікації будівель і споруд використав, чому на стадії податкового адміністрування (контролю) не отримав інформацію щодо класифікації будівель від компетентної установи, що вказує на недотримання відповідачем як суб`єктом владних повноважень пунктів 1, 2, 3, 5, 6, 8 частини другої статті 2 КАС України при прийнятті рішень.
З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 13.06.2025 № 1262575-2411-1305, №1262576-2411-1305, №1262578-2411-1305, якими позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2024 рік, є протиправними та підлягають скасуванню.
Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
З огляду на зазначене на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить стягнути судовий збір в сумі 968,96 грн.
Щодо заявлених витрат на правову допомогу, то такі будуть розподілені в порядку частини 7 статті 139 КАС України після отримання відповідних доказів.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 19-21, 72-77, 90, 139, 241-246, 257, 262, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

в и р і ш и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35; ЄДРПОУ: 43968090) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 13.06.2025 № 1262575-2411-1305, №1262576-2411-1305, №1262578-2411-1305, якими визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2024 рік.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35, код ЄДРПОУ 43968090) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.