ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1236/26 Справа № 201/8785/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 рокуДніпровський апеляційний суд у складі:    головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.,
за участю секретаря – Пікос А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 03 вересня 2025 року,- 

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 24.01.2025 року з метою заздалегідь запланованої подорожі позивачем було придбано авіаквитки за маршрутом Рим (Італія) - ОСОБА_3 (Ефіопія) з наступним вильотом 25.01.2025 за маршрутом Аддіс-Абеба (Ефіопія) до ОСОБА_4 (Мадагаскар) та зворотній рейс, а саме: Roma (FCO) - Antananarivo (TNR) авіаквитків на суму 2 048,75 євро (за курсом 44,03 грн /EUR, що становить - 90205,62 грн). Antananarivo (TNR) - Sainte Marie (SMS) та Sainte Marie (SMS) - Antananarivo (TNR) авіаквитків на суму 923,60 євро (за курсом 44,03 грн /EUR, що становить - 40666,108, грн). В день вильоту 24.01.2025 року позивач з дітьми прибули до аеропорту, однак дітей не було допущено на вищезазначений рейс, а надані паспорти були вилучені, у зв`язку з тим, що вони значаться в базі даних Інтерполу як втрачені/вкрадені, на підставі заяви про втрату, поданої 04.09.2024 року, а саме - паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 19.02.2021 року, термін дії до 19.02.2025 року на ім`я ОСОБА_5 ; - паспорт громадянина України № НОМЕР_2 виданий 19.02.2021 року, термін дії до 19.02.2025 року на ім`я ОСОБА_6 ; - паспорт громадянина України № НОМЕР_3 виданий 19.02.2021 року, термін дії до 19.02.2025 року на ім`я ОСОБА_7 . Згодом було отримано від Посольства України в Італійській республіці відповідь на звернення від 28.01.2025 року стосовно вищезазначеної ситуації про те, що перевіркою у відкритій базі даних недійсних паспортних документів ДМС України підтверджено факт недійсності паспортів громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Відповідно до роз`яснення, наданого 03.02.2025 року ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, зазначені документи було оголошено втраченими 05.09.2024 року на підставі заяви законного представника (матері) від 05.09.2024 року. Відтак, позивач зазнав матеріальних втрат вартості авіаквитків у розмірі 130872,57 грн. та моральних страждань. У зв`язку з викладеним просить суд стягнути з відповідача вказану суму матеріального збитку та моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн. та судові витрати (а.с.1-9).

Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 03 вересня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 130872 (сто тридцять тисяч вісімсот сімдесят дві) гривень 57 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1358 (одна тисяча триста п`ятдесят вісім) гривень 72 копійки.

В задоволенні інших вимог — відмовлено (а.с.118-120).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вигадані в позові «подорожі» жодним чином не узгоджені з відповідачкою, як з матір`ю дітей, про всі переміщення дітей їй не відомо, ухвала суду про побачення матері з дітьми не виконується позивачем. Зазначає, що оскаржуване рішення повністю ґрунтується на припущеннях, жодна із складових для стягнення збитків судом не доведена (а.с.124-128). 

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2009 року перебували у стосунках без реєстрації шлюбу від яких у них народилось троє дітей - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказане не заперечується сторонами, а відтак не потребує доведенню.
24.01.2025 року з метою запланованої подорожі позивачем було придбано авіаквитки на нього та дітей за маршрутом Рим (Італія) - Аддіс Абеба (Ефіопія) з наступним вильотом 25.01.2025 року за маршрутом Аддіс-Абеба (Ефіопія) до ОСОБА_12 та зворотній рейс, а саме: Roma (FCO) - Antananarivo (TNR) авіаквитків на суму 2048,75 євро (за курсом 44,03 грн /EUR, що становить - 90205, 62 грн). Antananarivo (TNR) - Sainte Marie (SMS) та Sainte Marie (SMS) - Antananarivo (TNR) авіаквитків на суму 923,60 євро (за курсом 44,03 грн /EUR, що становить - 40666,108, грн).
В день вильоту 24.01.2025 року дітей не було допущено на вищезазначений рейс, а надані паспорти були вилучені, у зв`язку з тим, що вони значаться в базі даних Інтерполу як втрачені/вкрадені, на підставі заяви про втрату, поданої 04.09.2024 року.
Згідно відповіді Посольства України в Італійській республіці на звернення від 28.01.2025 року стосовно вищезазначеної ситуації, перевіркою у відкритій базі даних недійсних паспортних документів ДМС України підтверджено факт недійсності паспортів громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Відповідно до роз`яснення, наданого 03.02.2025 року ТУ ДМС України у Дніпропетровській області, зазначені документи було оголошено втраченими 05.09.2024 року на підставі заяви законного представника (матері) від 05.09.2024 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що вони частково знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, та є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною 2 ст. 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.
Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах ст. 1166 ЦК України. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За правилами вищевказаної статті для відшкодування шкоди необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;
б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України);
в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;
г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Відповідно до Пленума Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, вини, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.
Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача.
У пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.
Водночас, статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 1 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві наявні всі складові для відшкодування шкоди, зокрема безпосередньо шкода в розмірі вартості квитків, оскільки ОСОБА_2 достеменно знала про те, що місце проживання дітей визначено разом з позивачем ОСОБА_1 відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2024 року, а тому її дії, направлені на анулювання паспортів, є недобросовісними.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 жодних належних та достатніх доказів на спростування доводів позивача не надала.

Відтак під час розгляду справи судом першої інстанції вірно встановлено, що з відповідача слід стягнути на користь позивача суму матеріального збитку у розмірі 130872,57 гривень.

Разом з тим, вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, зазначив, що сума моральної шкоди, на стягненні якої наполягає позивач, яка дорівнює 100 000,00 гривень є явно завищеною. Враховуючи те, що саме по собі перешкоджання матері дітей у такий спосіб подорожі дітей за кордоном не може не відобразитись негативно на моральному самопочутті позивача, від чого він переніс певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді зміни звичайного способу життя та докладання додаткових зусиль для відновлення первинного стану, а відтак з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Будь-яких доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 

Рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 03 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 05 березня 2026 року.

Судді: