ЄУН 387/245/24
Номер провадження по справі 1-кп/387/26/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року селище Добровеличківка
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області кримінальне провадження зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12023121100000505 від 28.12.2023, яке 01 березня 2024 року надійшло з Добровеличкіського відділу Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області за обвинуваченням
неповнолітнього ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Маркове Добровеличківського району Кіровоградської області, зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 громадянин України, учень ПТУ №30 група МШ-22, не працює, не одружений, раніше не судимий,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, 

за участі сторін кримінального провадження :
прокурора ОСОБА_4 
захисника ( в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_5 
законного представника неповнолітнього
обвинуваченого ОСОБА_6 
обвинуваченого ОСОБА_3 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 будучи неповнолітнім вчинив хуліганство, а саме грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізном, вчинене групою осіб.
ОСОБА_3 28.12.2023 близько 00 години (точного часу не встановлено) прибув до приміщення будинку культури, що розташований на АДРЕСА_1 , де йому стало відомо про наявність легкового автомобіля ВАЗ 21033, реєстраційний номер НОМЕР_1 , темно-синього кольору, який фактично належить ОСОБА_7 , в якому знаходилися його рідна сестра, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син власниці автомобіля, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Обвинувачений прибув із наміром забрати сестру додому.
У подальшому обвинувачений вступив у конфлікт із неповнолітнім ОСОБА_9 , під час якого схопив його за одяг, витягнув із салону автомобіля та умисно наніс удари кулаками по обличчю та коліном по обличчю потерпілому, спричинивши тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості у вигляді саден та крововиливів на обличчі (відповідно до пункту 2.3.5 «Правил визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6). Після цього потерпілий залишив місце події.
Обвинувачений продовжив хуліганські дії спільно з ОСОБА_10 , який прибув на місце події, за попередньою змовою. Вони безпідставно порушували громадський порядок, виражали явну неповагу до суспільства, ігнорували загальноприйняті правила поведінки, добропристойність і моральні норми, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи можливі наслідки, з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом почали бити камінням по вказаному автомобілю.
Обвинувачений виліз на дах автомобіля, стрибаючи пошкодив його, а також дверку заднього багажника та передню водійську дверку, завдавши матеріальних збитків ОСОБА_7 на загальну суму 20 955,79 грн, що підтверджено висновком експерта.
Хуліганські дії обвинуваченого та ОСОБА_11 тривали 5–10 хвилин, під час яких вони ігнорували зауваження свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , демонструючи явну неповагу до суспільства та порушуючи норми поведінки.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та надав показання, що 28.12.2023 у проміжку часу з 22 до 24 години він прибув до автомобіля ВАЗ 21033, у якому перебувала його менша сестра ОСОБА_14 з ОСОБА_9 , які раніше зустрічалися. Обвинувачений прибув із наміром забрати сестру додому. За словами обвинуваченого, у подальшому він вступив у конфлікт із ОСОБА_9 , під час якого він наніс удари потерпілому, що призвело до тілесних ушкоджень. Обвинувачений також підтвердив, що разом із іншою особою він продовжив хуліганські дії, порушуючи громадський порядок і пошкодивши автомобіль, що призвело до матеріальних збитків власнику транспортного засобу. Всі збитки потерпілій ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відшкодовані. Також повідомив, що так як його батьком записаний ОСОБА_15 , тому обвинувачений змінив своє прізвище на " ОСОБА_16 ". На даний час обвинувачений є повнолітнім та працює в м.Кропивницькому шиномонтажником. 
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, вина ОСОБА_3 , підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою та не викликають жодних сумнівів у їх належності та допустимості.
Потерпіла ОСОБА_7 , в судовому засіданні надала показання, що ОСОБА_3 повністю відшкодував завдані збитки як їй так і її сину  ОСОБА_9 , який на даний час воює. Просила суд сурово не карати обвинуваченого.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала позицію свого підзахисного.
Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_15 в судовому засіданні також підтримав свого сина.
Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Тишківської сілської ради Кіровоградської області в судове засідання не з`явилась, надала до суду звіт та просила слухати справу за їх відсутності.
Крім показань обвинувачених, свідків, вчинення неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_17 , злочинів передбачених ч.2 ст. 296 КК України  доводиться письмовими доказами та висновками судових експертиз, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім визнавальних показань обвинуваченого, його вина також підтверджується і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 28.12.2023 та фототаблиці, слідчим за участю понятих оглянуто місце події, а саме ділянку місцевості по вул. Шевченка в с. Гаївка Новоукраїнського району Кіровоградської області напроти будинку № 61. Об`єктом безпосереднього огляду був автомобіль ВАЗ 21033 темно-синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 1983 року випуску, власником якого є ОСОБА_18 , користувачем — ОСОБА_7 .
Під час огляду виявлено численні механічні пошкодження автомобіля: вм`ятини, пошкодження лобового та заднього скла, наявність уламків скла в салоні, пошкодження кришки багажного відділення, водійської дверки, яка була відкрита та деформована, вибиті бокові дзеркала, що знаходились на проїзній частині. Крім того, встановлено відсутність магнітоли та ключів від автомобіля. У салоні автомобіля виявлено уламки зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров.
Згідно з постановою про визнання речовими доказами та визначення місця їх подальшого зберігання від 28.12.2023, автомобіль ВАЗ 21033, реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 до вирішення справи по суті.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 29.01.2024 № 1874, у потерпілого виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден та крововиливів обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вказані ушкодження утворилися від дії тупих предметів з обмеженою контактною поверхнею, а їх утворення внаслідок падіння з висоти власного зросту є малоймовірним.
Відповідно до постанови від 24.01.2024 визнано речовим доказом амбулаторну картку потерпілого, яку після проведення експертизи належить повернути власнику.
Згідно з протоколом огляду від 26.01.2024 та фототаблицею, оглянуто мобільний телефон, на якому виявлено відеозаписи подій, що мали місце 28.12.2023, а саме зафіксовано дії двох осіб, спрямовані на пошкодження автомобіля. Зазначені відеофайли вилучено та скопійовано на відповідні носії інформації.
Відповідними постановами слідчого від 26.01.2024 визнано речовими доказами DVD-диски із відеозаписами, які долучено до матеріалів кримінального провадження та визначено місце їх зберігання.
Згідно з висновком транспортно-товарознавчої експертизи від 26.02.2024 № СЕ-19/112-24/1347-АВ, ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21033 станом на 28.12.2023 становить 20 955,79 грн, а розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, визначено у сумі 20 955,79 грн.
Досліджені судом письмові докази є належними, допустимими, взаємопов`язаними між собою та узгоджуються з показаннями обвинуваченого, що в сукупності підтверджує обставини вчинення кримінального правопорушення.
Разом із тим, витяг з ЄРДР № 12023121100000505 від 28.12.2023 не є доказом у розумінні ст. 84 КПК України, однак підтверджує факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початок досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.
Суд, приймаючи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини, показання потерпілої, а також дослідивши письмові докази у кримінальному провадженні, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.
Таким чином, дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене групою осіб.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
При вирішенні питання про вид та міру покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини справи, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
На виконання вимог ст. 485 КПК України суд встановив, що на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 був неповнолітнім, однак станом на момент розгляду справи є повнолітнім. Обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. Згідно з наданими характеристиками та досудовою доповіддю, він шкодує про вчинене, має намір виправитись, умови проживання є задовільними та на даний час працює.
Згідно з досудовою доповіддю, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній та виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування збитків потерпілим особам, а також те, що кримінальне правопорушення було вчинене у неповнолітньому віці.
Обставини, що обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд виходить із того, що відповідно до вимог ст. 65 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. При цьому, як передбачено ст. 50 КК України, покарання не має на меті заподіяння фізичних страждань чи приниження людської гідності, а спрямоване насамперед на виправлення особи та її ресоціалізацію.
Оцінюючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд враховує, що дії обвинуваченого відносяться до категорії нетяжких злочинів, однак були вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувалися зухвалою поведінкою. 
Разом із тим, суд враховує дані про особу обвинуваченого: він раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має стабільні соціальні зв`язки, неповнолітнім проживав у сім`ї, де створені належні умови для проживання. Обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, відшкодували завдані збитки потерпілим, що свідчить про його критичне ставлення до своїх дій та наявність передумов для виправлення без застосування більш суворих заходів кримінально-правового впливу.
Суд також враховує, що кримінальне правопорушення було вчинене у неповнолітньому віці, що відповідно до положень кримінального закону є обставиною, яка пом`якшує покарання та свідчить про незавершеність формування особистості обвинуваченого на момент вчинення правопорушення.
З урахуванням висновків досудової доповіді, згідно з якими ризик повторного правопорушення оцінюється як середній, однак виправлення можливе без ізоляції від суспільства, суд доходить висновку, що застосування покарання, пов`язаного з обмеженням чи позбавленням волі, є недоцільним та надмірно суворим.
Суд бере до уваги також положення ст. 69 КК України та вважає за можливе призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 296 КК України, оскільки сукупність пом`якшуючих обставин істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дає підстави вважати, що мета покарання може бути досягнута без застосування більш суворих видів покарання.
За таких обставин суд доходить до переконання, що найбільш доцільним видом покарання для обвинуваченого є громадські роботи, які, з одного боку, забезпечать його виховний вплив, сприятимуть формуванню поваги до закону та суспільних норм, а з іншого — не пов`язані з ізоляцією від суспільства та не матимуть надмірного репресивного характеру.
Призначення покарання у виді громадських робіт також відповідає принципам справедливості, індивідуалізації покарання та є співмірним вчиненому кримінальному правопорушенню і особі обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової транспортно-товарознавчої експертизи, підлягають стягненню з обвинуваченого пропорційно його участі у вчиненні кримінального правопорушення виходячи із вартості 9087 грн 36 копійок.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 17, 100, 124, 369–376 КПК України, ст. 62, 63 Конституції України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, і призначити покарання, з врахуванням положень ст.ст.69, 100 КК України, у виді громадських робіт строком 100 /сто/ годин.
Стягнути з ОСОБА_3 , а у разі відсутності у нього коштів із його законного представника ОСОБА_15 на користь Кіровоградського НДЕКЦ МВС України у зв`язку з проведенням судової транспортно-товарознавчої експертизи в частці співвідношення до протиправних дій співучасника в розмірі 4 543 ( чотири тисячі п`ятсот сорок три) гривні 68 копійок .
Речові докази: - автомобіль ВАЗ 21033, 1983 року випуску, синього кольору, Хо шасі НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_7 під розписку, ключі від замка запалення а/м ВАЗ21033 реєстраційний номер НОМЕР_1 , та мобільний телефон «Попог 8», передані на зберігання потерпілій ОСОБА_7 під розписку - залишити у власника; 
- чотири оптичні диски «РУПЮ» з відеофайлами: - ССТУ 20231228 005616 розміром 13,87 Мбт; - 00004 МТЯ8 розміром 1,305 Гбт: - 00005 МТ8 розміром 956 Мбт; - 00006 МТУ5 розміром 960 Мбт:, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження та може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Добровеличківський районний суд Кіровоградської області.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя 
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області         ОСОБА_1