ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1425/25  Номер провадження 22-ц/814/410/26	Головуючий у 1-й інстанції Ковальчук Т. М.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Одринської Т.В., 
суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Полтава цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії
за апеляційною скаргою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 липня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
У березні 2025 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення в сумі 88087,81 грн, у тому числі 77902,89 грн – основний борг, 128,77 грн – пеня, 8076,30 грн – збитки від інфляції, 1979,85 грн – 3% річних. 
В обгрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 за договором № 5633. Відповідач не здійснювала своєчасної оплати, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду утворилася заборгованість за послуги з теплопостачання за період із 01 листопада 2022 року по 31 грудня 2024 року у сумі 77902,89 грн. Інфляційні втрати складають 8076,30 грн, відповідачу нараховано 3% річних у сумі 1979,85 грн та 128,77 грн пені. Загальна чума заборгованості становить 88087,81 грн.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.
Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 є співвласником багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , в якому має на підставі права власності нежитлове приміщення № 69, загальною площею 84,2 кв.м., яке є невід`ємною частиною житлового багатоквартирного будинку, а тому відповідач зобов`язаний своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги, в тому числі витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку.
Вказано, що висновок суду першої інстанції про те, що спірне приміщення не підключено до теплової мережі ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відповідно фактично відповідач не отримував послугу з теплопостачання, а тому вимога про стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання задоволенню не підлягає є незаконним в силу приписів розділу ІІ Методики № 315.
Зазначено, що у разі відключення приміщення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку, останній зобов`язаний оплачувати вартість послуг з опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення в розмірі, визначеному відповідними методиками.
Також зазначено, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано факт того, що матеріали справи містять докази обґрунтованого проведення нарахувань відповідачу із зазначенням норм, встановлених, в т.ч. Методикою 315.
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Баранік К.В. надійшов відзив, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення – без змін.
В обгрунутвання відзиву зазначала, що судом було досліджено та підтверджено фактичну відсутність підключення та постачання теплової енергії в приміщення відповідача.
Вказувала, що законом чітко визначено, що споживачем є та особа, яка фактично отримує послугу з теплопостачання. Позивачу було відомо, що приміщення відповідача ніколи не було підключено до централізованого теплопостачання та не отримувало відповідної послуги від позивача і з моменту введення в експлуатацію було оснащено системою індивідуального (поквартирного) опалення (теплопостачання).
Вважає, що відповідач є боржником перед позивачем, а звернення позивача до суду із вказаним позовом є порушення законних прав та інтересів відповідача.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно вимог ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11 травня 2021 року ОСОБА_1 придбала адміністративно-торгово-побутового приміщення № 69, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до розрахунку суми заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період із 01 січня 2024 року по 01 січня 2024 року станом на 31 січня 2025 року за договором № 5633 заборгованість становить 77902,89 грн, за розрахунком 3% річних сума становить 1979,85 грн, індекс інфляції – 8076,30 грн, пеня – 128,77 грн (а. с. 32-36).
За доводами відповідача, належне їй нежитлове приміщення АДРЕСА_2 не підключено до теплової мережі ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відповідно фактично не отримувало послугу з теплопостачання, у зв`язку з чим вимога про стягнення з неї заборгованості за надані послуги теплопостачання задоволенню не підлягають.
Як докази наведених обставин надала суду, зокрема: Акт технічної перевірки тепловикористовуючих установок № 32 від 21 жовтня 2022 року, з якого вбачається, що: запірна арматура опалення в закритому стані на подаючому та зворотньому трубопроводах, пломби № 11047896 та 11047895 встановлені раніше не порушені, акт про пломбування від 19 лютого 2015 року (а.с. 60); Акт пломбування від 21 жовтня 2022 року, у якому підставою для пломбування зазначено – відключення ГВП, встановлена запірна арматура (а.с. 61); Акт пломбування від 18 жовтня 2023 року, за інформацією з якого підстава для пломбування – опломбування ГВП, встановлена запірна арматура; Висновок експерта № 4-25 від 14 лютого 2025 року за результатами проведення будівельно-технічного дослідження системи опалення адміністративно-торгово-побутового приміщення № 69, розташованого у м. Кременчуці Полтавської обл. на вул. Сумській, 40, прийнятий судом, за висновком якого опалення зазначеного приміщення відбувається за рахунок індивідуального опалення від встановленого в приміщенні двоконтурного котла марки «Рrotherm» (а.с. 69-71).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не подав до суду належних і допустимих доказів щодо надання відповідачу послуг з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 за договором № 5633, при цьому не спростував доводів останньої про неотримання нею таких послуг від позивача у зв`язку зі встановленням у цьому приміщенні системи індивідуального опалення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, регулюються Законом України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII « Про житлово-комунальні послуги» (далі – Закон № 2189-VIII).
Згідно із пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
За правилами частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що праву споживача на отримання належної якості житлово-комунальних послуг кореспондує обов`язок останнього оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
За таких обставин, виходячи з висновків ВС, викладених у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 споживач повинен отримувати житлово-комунальні послуги та користуватися ними, щоб у нього виник обов`язок їх сплачувати.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання послуг здійснюється виключно на підставі договору, проте оплата проводиться за фактично спожиту послугу.
Матеріалами справи (Акти технічної перевірки та пломбування) встановлено, що запірна арматура закрита. 
Таким чином, запірна арматура була опломбована представниками самого позивача згідно з цими актами, жодних втручань з боку відповідача працівниками підприємтва не зафіксовано.
Нарахування за Методикою № 315 не може здійснюватися «автоматично» без врахування того, що послуга фізично не може потрапити до споживача через опломбування, яке було ініційовано або зафіксовано самим позивачем.
Разом з тим у доводах апеляційної скарги позивач посилається на те, що споживач зобов`язаний оплачувати вартість послуг з опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Посилаючись на Методику № 315, позивач не довів, що внутрішньобудинкова система опалення взагалі проходить через дане приміщення або що будинок має відокремлені місця загального користування, які потребують витрат тепла, співмірних із нарахованою сумою заборгованості.
Заявлена позивачем сума заборгованості свідчить про нарахування за повним тарифом для нежитлових приміщень. Таким чином розрахунок позивача є необґрунтованим, оскільки включає плату за послугу опалення площі 84,2 кв.м, яка фактично не надавалась.
При цьому, позивачем не надано розрахунків заборгованості за надані послуги місць загального користування, які б були обґрунтовані в межах заявленої суми, на що він посилається у доводах апеляційної скарги.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду про недоведеність позовних вимог є обгрунтованими.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються висновками суду, викладеними в його рішенні.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.
Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає залишенню без зміни, відповідно до положень статті 375 ЦПК України, а апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» – залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 липня 2025 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді А.І. Дорош

В.М. Триголов