П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/40867/24	

 	Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В. Дата і місце ухвалення: 26.02.2026р., м. Одеса  	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року за заявою ОСОБА_1 , поданою в порядку ст.382 КАС України, про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі №420/40867/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови в оформленні та надсиланні до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оновленої довідки про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 для обчислення пенсії з обов`язковим визначенням відомостей про всі щомісячні основні (оклад за посадою, військове звання, надбавка за вислугу років) та додаткові (надбавки, доплати, підвищення, премії) види грошового забезпечення, визначені виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно станом на 01.01.2022р. та на 01.01.2023р., помножених на відповідний тарифний коефіцієнт;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 оформити та надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для нарахування суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право та її виплату за минулий час, оновлені довідки визначені виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно станом на 01.01.2022р. та на 01.01.2023р. помножених на відповідний тарифний коефіцієнт, з обов`язковим визначенням відомостей про всі щомісячні основні (оклад за посадою, військове звання, надбавка за вислугу років) та додаткові (надбавки, доплати, підвищення, премії) види грошового забезпечення: «Про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393 (зі змінами)» за формою додатка до листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 28.03.2018р. №248/3/6/855.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року та ухвалено по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.
Зокрема, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області нові довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , які враховуються для призначення йому пенсії по інвалідності, а саме: «Про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та «Про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393 (зі змінами)» за формою додатка до листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 28.03.2018р. №248/3/6/855, із зазначенням в них відомостей про грошове забезпечення позивача, нараховане на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року по справі №420/40827/24.
11.02.2026р. ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою в порядку ст.382 КАС України, в якій просив суд: встановити судовий контроль за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2025р. у справі №420/40867/24; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 подати до суду письмовий звіт про виконання рішення суду протягом 30 днів з дня отримання ухвали суду про встановлення судового контролю, в якому зазначити: здійснені дії з виконання рішення; розрахунок сум грошового забезпечення та інших належних виплат, визначених резолютивною частиною рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.04.2025р. по справі №420/40827/24; надати підготовлені нові довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 замість раніше виданих довідок від 06.12.2023р. №943/4714 та від 06.12.2023р. №943/4715; факт відправлення їх до ГУ ПФУ в Одеський області; попередити ІНФОРМАЦІЯ_3 , що у разі неподання або подання формального звіту суд вправі застосувати наслідки, передбачені статтею 382-3 КАС України.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року в задоволенні вказаної заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 26.02.2026р. та задовольнити подану ним заяву про встановлення судового контролю в порядку статті 382 КАС України. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що у межах розгляду його заяви за ст.382 КАС України суд першої інстанції ухвалою від 16.02.2026р. прийняв заяву до провадження та зобов`язав відповідача протягом десяти днів з дня вручення ухвали надати суду докази виконання судового рішення по справі №420/40867/24 або документально обґрунтувати наявність поважних причин невиконання судового рішення. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_3 вимогу суду не виконав, докази не подав, поважних причин невиконання рішення суду не навів. Незважаючи на це, суд першої інстанції ухвалою від 26.02.2026р. відмовив у встановленні судового контролю.
Також, апелянт посилається на те, що суд фактично звузив зміст ст.382 КАС України, частиною четвертою якої чітко передбачено, що відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви. Судом не надано належної правової оцінки посиланням ОСОБА_1 на те, що судовий контроль є самостійним процесуальним механізмом, який може застосовуватися після набрання рішенням законної сили у разі виникнення проблем із його виконанням. Відсутність у резолютивній частині рішення положення про судовий контроль не позбавляє суд права встановити його на стадії виконання рішення. Суд не здійснив належної оцінки фактичного стану виконання судового рішення та не перевірив, чи свідчать надані заявником обставини про наявність ризику його невиконання.
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що у даній справі наявні обставини, які об`єктивно свідчать про ризик невиконання судового рішення, а саме: рішення суду тривалий час не виконується; відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не вчинив усіх необхідних дій для його виконання; відсутні докази повного та належного виконання рішення.
ІНФОРМАЦІЯ_3 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції – без змін. Відповідач зазначає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках. Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, саме особа, яка звертається із заявою про встановлення судового контролю у порядку, передбаченому ст.382 КАС України, повинна навести достатні аргументи, які б підтверджували необхідність застосування такого виду судового контролю. Разом з тим, до заяви про встановлення судового контролю Тегляєвим А.В. не додано будь-яких доказів на підтвердження того, що примусовий порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює якісь перешкоди для виконання рішення суду. За таких підстав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява представника позивача про встановлення судового контролю є необґрунтованою та задоволенню не підлягає
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Частиною 1 статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Відповідно до ст.14 КАС України постанови і ухвали суду в адміністративній справі, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.
Статтею 382 КАС України передбачено судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах. 
Так, відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю суд першої інстанції виходив з того, що виконання рішення суду забезпечується, зокрема, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, до заяви про встановлення судового контролю Тегляєвим А.В. не додано будь-яких доказів на підтвердження того, що примусовий порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює якісь перешкоди для виконання рішення суду. Відсутні докази отримання та пред`явлення виконавчого листа до виконання. За таких обставин, за висновками суду, позивачем не використані всі можливості для примусового виконання рішення суду та не доведено, що за відсутності такого заходу як встановлення судового контролю рішення суду може залишитися невиконаним.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Так, судове рішення може бути виконано в добровільному або в примусовому порядку. Примусове виконання рішень суду в Україні покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених законом випадках - на приватних виконавців.
Порядок примусового виконання судових рішень регламентовано спеціальним Законом України «Про виконавче провадження».
За приписами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини 1 статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Саме приписами Закону України «Про виконавче провадження» визначено певний алгоритм дій виконавця в ході примусового виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Вирішуючи питання щодо необхідності встановлення судового контролю за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року по справі №420/40867/24 колегія суддів враховує, що справа не є справою з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.
А відтак, встановлення судового контролю у справі такої категорії є диспозитивним правом суду і має вирішуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Так, станом на теперішній час, не зважаючи на набрання рішенням суду законної сили, позивачем суду не було надано доказів отримання виконавчого листа та звернення до державної виконавчої служби з метою пред`явлення його до примусового виконання, а також не надано доказів щодо неможливості його примусового виконання.
Отже, судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату або що відповідач створює перешкоди для виконання судового рішення по справі №420/40867/24. 
Оскільки заявником не надано достатніх доказів неможливості примусового виконання вказаного рішення суду у загальному порядку, наразі неможливо стверджувати про наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням цього судового рішення, як і неможливо стверджувати, що примусове виконання цього рішення суду не дасть очікуваних результатів.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на положення ч.4 ст.382 КАС України, якою передбачено, що відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви. Колегія суддів звертає увагу, що відповідну заяву ОСОБА_1 , подану в порядку ст.382 КАС України, за відсутності виконавчого провадження було розглянуто судом першої інстанції, внаслідок чого суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення. 
Колегія суддів наголошує, що необхідність застосування судового контролю має бути належним чином обґрунтована стороною у справі з огляду на доцільність вжиття такого процесуального механізму або потребує наявності певних сумнівів у суду щодо виконання суб`єктом владних повноважень його рішення, чи інших значущих підстав. Саме по собі застосування судового контролю виконання судових рішень за відсутності очевидної необхідності не є виправданим.
Враховуючи, що у справах, крім справ, перелік яких наведено в абз.2 ч.1 ст.382 КАС України, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, а також те, що ця справа не належить до тих, які визначені в абз.2 ч.1 ст.382 КАС України, при цьому заявник не навів обґрунтувань та не надав доказів, що підтверджують необхідність вжиття таких заходів за наявних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі №420/40867/24.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 не надав до суду звіту на виконання вимог ухвали від 16.02.2026р., оскільки вказаною ухвалою суд першої інстанції прийняв до провадження заяву позивача в порядку ст. 382 КАС України по справі №420/40867/24, в той час як наявність/відсутність правових підстав для встановлення судового контролю у справі вирішувалося ухвалою від 26.02.2026р. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 та скасування ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року колегія суддів не вбачає. 
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Відповідно до ч.5 ст.382-1 КАС України ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції. Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали є остаточною і оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 382 КАС України, колегія суддів ,- 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст судового рішення виготовлений 23 березня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук