Головуючий І інстанції: Бідонько А.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2026 р. 	Справа № 520/14218/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/14218/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (рішення №204750022387 від 20.02.2025р) у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на приватному підприємстві «АСД» (код ЄДРПОУ 21814801) з 28.10.1994 року по 09.02.2005 рік;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 лютого 2025 року про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням висновків суду та призначити пенсію по інвалідності.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №204750022387 від 20.02.2025 у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на приватному підприємстві «АСД» (код ЄДРПОУ 21814801) з 28.10.1994 року по 09.02.2005 рік.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 лютого 2025 року про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344) витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 1211, 20 грн. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 по справі № 520/14218/25 скасувати та прийняти нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що 13.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії по інвалідності, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 204750022387 від 20.02.2025 позивачу відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності. На час звернення за призначенням пенсії 13.02.2025 та на дату настання інвалідності II групи 22.10.2024 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повних 60 років. Згідно наданих документів страховий стаж позивача складає 13 років 08 місяців 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії по інвалідності згідно статті 32 Закону № 1058. До загального страхового стажу позивача згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 21.07.1982 не зараховано наступні періоди роботи: з 15.09.1989 по 04.08.1989 оскільки дата на прийняття передує даті звільнення та дата наказу на прийняття (09.06.1989) не відповідає даті прийняття; з 28.10.1994 оскільки відсутня дата звільнення. Для зарахування вищезазначених періодів до страхового стажу позивача, необхідно надати уточнюючи довідки про відповідні періоди роботи, сформовані на підставі відомостей первинних документів.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти її задоволення.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За приписами ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , 13.02.2025 звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії по інвалідності.
За принципом екстериторіальності, заява позивача розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та прийнято рішення №204750022387 від 20.02.2025 року про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років.
Підставою для відмови в призначенні пенсії в вказаному рішенні вказано: Страховий стаж особи становить 13 років 8 місяців 10 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 21.07.1982:
- з 15.09.1989 по 04.08.1989, оскільки дата на прийняття передує даті звільнення та дата наказу на прийняття (09.06.1989) не відповідає даті прийняття;
- з 28.10.1994, оскільки відсутня дата звільнення.
Не погоджуючись з вказаним рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи надані позивачем документи які підтверджують роботу позивача в приватному підприємстві "АСД" до припинення його діяльності та з огляду на неможливість надання інших архівних довідок від обставин які не залежать від позивача, дійшов висновку, що не прийняття вказаних документів, які підтверджують роботу позивача на посаді директора призведе до порушень та обмежень його права на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину України, тому належним способом захисту прав позивача є визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №204750022387 від 20.02.2025 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на приватному підприємстві «АСД» (код ЄДРПОУ 21814801) з 28.10.1994 року по 09.02.2005 рік та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 лютого 2025 року про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058-IV). За змістом пункту 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. 
Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 24 вказаного Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. 
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
До набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» спірні правовідносини регулював Закон України «Про пенсійне забезпечення».
Положеннями ч. 1 ст. 56 вказаного Закону було передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. 
Статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. 
Зазначені норми права вказують на те, що першочергово страховий стаж встановлюється на основі трудової книжки і лише в разі її відсутності або відсутності записів у трудовій книжці трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів. 
Матеріалами справи підтверджується, що трудова книжка позивача НОМЕР_2 містить записи про періоди роботи позивача, зокрема, щодо спірного періоду до 28.10.1994. 
Відповідно до запису №21 від 28.10.1994 на підставі наказу №1 від 28.10.1994 прийнято на посаду директора малого приватного підприємства «АСД» (а.с. 11 зворот). Подальші записи відсутні. 
В рішенні про відмову у призначенні пенсії вказано, що до страхового стажу не зараховано, зокрема період роботи з 28.10.1994 року по 09.02.2005 рік на приватному підприємстві «АСД» (код ЄДРПОУ 21814801), оскільки відсутній запис про звільнення. 
У спірний період порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція № 58).
Відповідно до п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи в трудовій книжці виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У той же час, відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.09.2022 року у справі № 569/16691/16-а.
Однією з підстав для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійним органом не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19.12.2019 року у справі №307/541/17.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Таким чином, аналіз указаних вище правових норм дозволяє дійти до висновку, що обов`язок щодо заповнення трудової книжки та внесення достовірних даних покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, а тому наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці, виконаними у відповідності до вимог Інструкції та № 58.
Також Верховний Суд у постанові від 11.11.2020 у справі № 677/831/17 звернув увагу на те, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. При цьому витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу.
Як вже встановлено судом із записів трудової книжки позивача встановлено, що він прийнятий директором в Мале приватне підприємство "АСД" 28.10.1994 року, однак запис про його звільнення в трудовій книжці відсутній.
Також судом встановлено, що позивач просись суд зарахувати йому період роботи по дату припинення діяльності приватного підприємства «АСД» 09.02.2005 року, зазначаючи що за вказаний період працював Директором.
Досліджуючи надані документи судом встановлено, що приватне підприємство «АСД» припинило свою діяльність 09.02.2005 року у зв`язку з визнанням його банкрутом, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру №33857063 від 15.10.2024 (Державна реєстрація припинення юридичної особи у зв`язку з визнанням її банкрутом 09.02.2005, 13831280000000431, ОСОБА_2 , Виконавчий Комітет Сєвєродонецької міської ради Луганської області).
Крім того на підтвердження роботи на посаді директора позивачем надано наступні документи:
- акт перевірки нарахування, витрачання та сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України у малому приватному підприємстві «АСД» від 13.02.1996, в якому зазначено, що відповідальним за фінансово-господарську діяльність у періоді, що перевіряється був, в тому числі ОСОБА_3 ;
- акт перевірки дотримання податкового законодавства щодо малого приватного підприємства "АСД" за період з 01.01.1995 по 01.01.1996р., де зазначено що перевірку проведено з відома директора ОСОБА_1 ;
- акт зустрічної перевірки від 24.03.1997, в якому зазначено, що перевірку проведено з відома директора ОСОБА_1 ;
- акт перевірки нарахування, витрачання та сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України у малому приватному підприємстві «АСД» від 19.05.1997р, в якому зазначено, що відповідальним за фінансово-господарську діяльність у періоді, що перевіряється, був в тому числі ОСОБА_1 , ним же поставлений підпис;
- довідка про внесення до єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (внесення змін від 26.08.1997), де керівником Підприємства «АСД» вказано ОСОБА_1 ;
- відомості про проведення імпортних операцій від 23.04.1998р., де вказано, що з відомостями ознайомлений директор ПП «АСАД» ОСОБА_1 ;
- договір про спільну діяльність з організації та проведення оплачуваних громадських робіт від 21.04.1998р. (вих.№13/6-465 від 22.04.1998р.), в якому ОСОБА_4 вказано директором, стоїть його підпис ( ОСОБА_1 ) та поставлений штамп малого приватного підприємства «АСД»;
- акт про результат перевірки дотримання законодавства України за період: IV квартал 1997 та січень-квітень 1998 від 23.04.1998, де зазначено що перевірку проведено з відома директора ОСОБА_1 , ним же ( ОСОБА_1 ) акт підписаний;
- зміни до Статуту №2 (у розділ: «Майно, фонди, прибуток») від 04.11.1997.
Крім того, необхідно врахувати, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, зареєстроване місце проживання є Луганська обл., м. Лисочанськ, що підтверджується довідкою №6329-5002278346/17901 від 27.10.2022.
В позовній заяві позивачем вказано, що у зв`язку із окупацією м. Лисочанськ Луганської області надати підтверджуючі довідки з архівів підприємства, які б підтвердили роботу позивача у спірний період є не можливим.
Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Крім того відсутність у пенсійного органу можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на не підконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а, від 23 жовтня 2019 року у справі справа №263/3783/17.
Таким чином, враховуючи надані позивачем документи які підтверджують роботу в малому приватному підприємстві "АСД" до припинення його діяльності та з огляду на неможливість надання інших архівних довідок від обставин які не залежать від позивача, колегія суддів вважає, що не прийняття вказаних документів які підтверджують роботу позивача на посаді директора призведе до порушень та обмежень права позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину України.
Разом з тим, колегія суддів установила, що із заявою від 13.02.2025 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду, яка за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та прийнято рішення №204750022387 від 20.02.2025 року про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років.
Тобто право позивача на призначення пенсії, з урахуванням наведених судом обставин, було порушено безпосередньо ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, а не ГУ ПФУ в Харківській області, яке є відповідачем у цій справі.
Водночас саме ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до участі в цій справі в якості відповідача або співвідповідача судом першої інстанції залучено не було, а суд апеляційної інстанції, згідно зі ст. 48 КАС України (зокрема, частини сьомої), відповідними повноваженнями не наділений.
Положення ст. 48 КАС України передбачають, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.
Проаналізувавши зміст наведених процесуальних норм, Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 у справі № 620/4900/22 зазначив, що:
«визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Водночас позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. У такому випадку суд з метою забезпечення захисту порушеного (оспорюваного, невизнаного) права особи повинен замінити неналежного відповідача належним або залучити до участі у справі співвідповідача, однак на це потрібна згода позивача. В той же час заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Таким чином, для правильного вирішення спору у справі суд першої інстанції має встановити належного відповідача та вирішити питання про залучення його до участі у справі».
Аналогічна правова позиція з тлумачення приписів ст. 48 КАС України висловлена Верховним Судом також у постановах від 30.09.2019 у справі № 140/72/19, від 11.08.2021 у справі № 809/1042/18 та від 12.12.2023 у справі № 160/7116/19.
Окрім того, в іншій постанові від 12.07.2022 у справі № 804/3730/18 Верховний Суд сформулював правовий висновок щодо застосування норм ст. 48 КАС України у випадку нездійснення судом першої інстанції під час розгляду судової справи по суті заміни неналежного відповідача на належного, що полягає у такому: « заміна відповідача належним відповідачем належить саме до повноважень суду першої інстанції, оскільки іншого приписами норм зазначеного Кодексу не передбачено. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не має повноважень провести таку заміну».
Таким чином, суд першої інстанції неповно та неправильно встановив обставини цієї справи, що призвело до вирішення позовних вимог (щодо визнання протиправною відмови), заявлених до неналежного відповідача.
За таких обставин колегія суддів зазначає, що у межах вирішення цього спору на стадії апеляційного провадження у суду відсутні достатні правові підстави для визнання протиправним та скасування спірного рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 20.02.2025 через те, що вказаний орган не є відповідачем у цій справі.
У свою чергу, відсутність правових підстав для задоволення таких позовних вимог виключає й задоволенню решти позовних вимог – щодо зобов`язання пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що позов у цій справі задоволенню не підлягає.
Отже, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області підлягає задоволенню, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року – скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 по справі № 520/14218/25 скасувати.
Прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко   З.Г. Подобайло