КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 367/14236/25 Головуючий у суді першої інстанції - Кордюкова Ж.І.
Номер провадження № 22-ц/824/7924/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 січня 2026 року, постановлену під головуванням судді Кордюкової Ж.І., у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення матеріального збитку, внаслідок дорожньої - транспортної пригоди, -
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення матеріального збитку, внаслідок дорожньої - транспортної пригоди, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь майнову шкоду в розмірі 181 304, 96 грн та витрати на правову допомогу та судовий збір. 
В обґрунтування позову вказував, що 20 червня 2025 року приблизно о 12 год. 13 хв., в м. Києві, на вул. Дорога Кільцева, 1, керуючи автомобілем «Mazda», д.н.з. НОМЕР_1 , не була уважною, не обрала безпечну швидкість руху, не дотрималась безпечної дистанції, та здійснила зіткнення з т.з. «Fiat», д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень.
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року по справі № 752/15659/25 ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП.
13 серпня 2025 року ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 250 000 грн на його користь, що підтверджується платіжними інструкціями № 48746.
Листами від 28 серпня 2025 року № 32/35 пропонувалось відповідачам прийняти участь у проведенні експертизи на що останні не відреагували.
Згідно зі звітом, розмір майнової шкоди, завданої ОСОБА_1 , власнику автомобіля FIAT TIPO, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 431 304,96 грн. 
12 листопада 2025 року відповідачам була направлена заява № 34/25 з копією звіту № 0980/07/25 та запропоновано відповідачам сплатити в досудовому порядку непогашену майнову шкоду.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08 грудня 2025 року вказану справу передано на розгляд до Голосіївського районного суду міста Києва від 19 січня 2026 року.
Передаючи справу за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Голосіївського районного суду міста Києва, мотивував своє рішення тим, що вирішення даного спору має здійснюватися за місцем заподіяння шкоди.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 січня 2026 року вказану справу передано на розгляд до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд залишив поза увагою положення частини третьої статті 28 ЦПК України, аналіз змісту якої свідчить про те, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб можуть пред`являтись також за місцем заподіяння шкоди. 
Вказує, що звернувшись до Ірпінського міського суду Київської області з позовом для відшкодування, отриманої внаслідок ДТП за місцем проживання одного із відповідачів, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення, суд ухвалою направив до Голосіївського районного суду міста Києва за місцем заподіяння шкоди.
Таким чином, вважає, що відповідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Враховуючи вищевикладене, просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 січня 2026 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про передачу справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, мотивував своє рішення тим, що вирішення даного спору має здійснюватися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування відповідачів, місце реєстрації яких є: ОСОБА_4 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , адреса реєстрації ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 .
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
За загальним правилом ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у ч. 6 ст. 28 ЦПК України (правила альтернативної підсудності), зокрема, позови, відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися за місцем заподіяння шкоди. 
Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (ст. 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).
Право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 користуючись наданим йому правом обрав підсудність справи за місцем реєстрації одного із відповідачів, а саме ОСОБА_3 , (адреса реєстрації АДРЕСА_2 ), що територіально відновиться до Ірпінського міськрайонного суду Київської області.
Разом з тим, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08 грудня 2025 року вказану справу передано на розгляд до Голосіївського районного суду міста Києва від 19 січня 2026 року. Вказана ухвала мотивована тим, що відповідачі не мають зареєстрованого місця проживання на території міста Ірпіня, Київської області. 
Правовою підставою вимог про відшкодування шкоди з відповідачів зазначено ст. 22, 1167, 1172, 1187, 1192, 1194 ЦК України.
Відповідно до ч. 6 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.
Як вбачається з матеріалів справи 20 червня 2025 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів позивача та відповідача, яка сталося на вул. Дорога Кільцева, 1 у місті Києві, що підтверджується постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року по справі № 752/15659/25, якою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Разом із тим відповідно до положень визначених пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляду іншого суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. 
Тобто в даному випадку територіальна підсудність це як правило підсудність за місцем реєстрації відповідача у справі ч. 1 ст. 27 ЦПК України. 
Хоч статтею 28 ч. 6 ЦПК України і передбачено можливість розгляду вказаної справи (відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних) за місцем заподіяння шкоди, що територіально віднесено до Голосіївського районного суду міста Києва, однак в даному випадку це є лише право вибору позивача ( альтернативна підсудність), а не суду, який направляє справу за правилом п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України в іншому випадку це може призвести до наслідків, які передбачені ч. 1 ст. 378 ЦПК України. 
Отже, суд першої інстанції, врахувавши вищенаведені обставини справи та дійшов до обґрунтованого висновку про направлення даної справи на розгляд до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, де зареєстровані відповідачів у вказаній справі. 
Частиною 1 статті 32 ЦПК України дійсно передбачено що спори між судами про підсудність не допускаються. 
Однак колегія суддів враховує, що вказане положення можу бути застосовано лише в разі подання/ передачі справи із суду до суду із дотриманням принципу територіальної підсудності за правилами ст. 27 ЦПК України. 
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції викладеними в ухвалі Голосіївського районного суду міста Києва від 19 січня 2026 року.
При цьому позивач, у разі не погодження із тим щоб його позов був розглянутий Вознесенським районним судом Миколаївської області не позбавлений права визначеного п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України залишити позов без розгляду та самостійно, з дотриманням положень визначених ч.6 ст. 28 ЦПК України звернутися до Голосіївського районного суду міста Києва із вказаним позовом.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення. 
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 січня 2026 рокузалишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді : 

_______________ ________________ ______________
М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв