ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 "26" березня 2026 р.	м. Одеса 	 Справа № 916/95/26	
Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф.,
розглянувши зареєстровану 16.03.2026 за вх № 2-506/26
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО"
про розподіл судових витрат 
у справі № 916/95/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" (51931, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Української Добровольчої Армії, буд. 9-А, офіс 401-Б, Код ЄДРПОУ 34539878)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "САВРАНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДОВОЛЬЧИХ ТОВАРІВ" (66200, Одеська обл., Подільський р-н, с. Саврань, вул. Степова, буд. 1, Код ЄДРПОУ 00686753)
про стягнення 113501,78 грн заборгованості, 
зазначає наступне:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО", використовуючи систему “Електронний суд”, звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "САВРАНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДОВОЛЬЧИХ ТОВАРІВ" 113501,78 грн заборгованості у зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе за укладеним 06.05.2024 договором купівлі-продажу № 06-05/2024_1 зобов`язань в частині своєчасної та остаточної оплати вартості отриманого товару за видатковими накладними від 15.10.2024 № 497, від 21.10.2024 № 503, від 13.12.2024 № 600 та № 601. 
Окрім того, просить стягнути з Відповідача судові витрати у розмірі 13328,00 грн, з яких 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 3328,00 грн витрат зі сплати судового збору.
Разом із позовною заявою представлено укладений із адвокатом договір про надання правової (правничої) допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг, рахунок на оплату та докази зарахування сплачених Позивачем коштів на рахунок адвоката.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 позовній заяві Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" присвоєно єдиний унікальний номер судової справи – 916/95/26 та визначено суддю Гута С.Ф. для її подальшого розгляду.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.01.2026 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/95/26, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
26 січня 2026 року Товариством з обмеженою відповідальністю "САВРАНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДОВОЛЬЧИХ ТОВАРІВ" представлено до матеріалів справи платіжні доручення про перерахування коштів Товариству з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО", а саме від 15.01.2026 № 707 про сплату 18789,12 грн із призначенням платежу “за запчастини згідно з рахунком № 669 від 29.10.2024…”, від 15.01.2026 № 708 про сплату 63343,70 грн – “за запчастини згідно з рахунком № 628 від 11.10.2024…”, від 15.01.2026 № 709 про сплату 31368,96 грн – “за запчастини згідно з рахунком № 654 від 24.10.2024…” (сукупний розмір перерахованих коштів 113501,78 грн).
16 березня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" звернулось до суду із заявою про розподіл судових витрат, а саме просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "САВРАНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДОВОЛЬЧИХ ТОВАРІВ" понесені судових витрати у розмірі 13328,00 грн, з яких 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 3328,00 грн витрат зі сплати судового збору.
Посилаючись на те, що Відповідачем не сплачено фактично понесені судові витрати, на відміну від основної заборгованості.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.03.2026 закрито провадження у справі у зв`язку із оплатою Відповідачем заявленої до стягнення заборгованості.
Письмових заперечень та/або міркувань стосовно поданої заяви про розподіл судових витрат Товариством з обмеженою відповідальністю "САВРАНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДОВОЛЬЧИХ ТОВАРІВ" не представлено. 
Приписам частини 13 статті 8 ГПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Частиною 5 статті 252 ГПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Приписами статті 244 ГПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати (частина 1).
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина 2).
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати – без повідомлення учасників справи (частина 3).
Частиною 1 статті 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Зі змісту частини 3 статті 123 ГПК України вбачається, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про можливість вирішення питання про ухвалення додаткового рішення без повідомлення учасників справи та/або призначення судового засідання, оскільки подана Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" заява стосується вирішення питання про розподіл судових витрат.
Приписами статті 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив:
05 січня 2026 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" (Клієнт) та Адвокатським бюро «Романа Ганенка» (Бюро) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 05/01, умовами пункту 1.1. якого передбачено, що Бюро приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову (правничу) допомогу щодо: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з питань представництва та захисту інтересів Клієнта; складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, відзиву, відповіді на відзив, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництва та захисту інтересів Клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, в тому числі, але не виключно, органах державної виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратури, Державної податкової служби України, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань та усіх інших правоохоронних органах, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань, перед фізичними особами, юридичними особами публічного та приватного права, а також у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення.
Відповідно до пункту 2.1 Клієнт надає Бюро наступні повноваження: бути представником Клієнта у судових органах України будь-якої ланки з усіма необхідними для того повноваженнями, які надано законом позивачеві, відповідачу, третій особі, заявнику, зацікавленій особі, потерпілому, підозрюваному, обвинуваченому, свідку, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, з питань, пов`язаних із захистом прав, утому числі право: подавати від імені Клієнта та у його інтересах відповідний позов, відзив, відповідь на відзив, заперечення тощо; брати участь у судових засіданнях; заявляти клопотання та відводи; давати усні та письмові пояснення у судах, які розглядають справу Клієнта; змінювати підстави або предмет позову; зменшувати або збільшувати розмір позовних вимог; передавати справу на розгляд третейського суду; оскаржувати рішення (ухвали, постанови) суду та користуватись іншими процесуальними правами, що передбачені законом; отримувати рішення (ухвали, постанови) суду (їх завірені у встановленому порядку копії); подавати виконавчі документи до стягнення, а також отримувати, підписувати та подавати від імені Клієнта та у його інтересах усі необхідні документи (серед іншого, але не виключно, заяви, заперечення, замовлення, клопотання, скарги, у тому числі апеляційну та касаційну, доповнення до них, додаткові документи, відзив, відповідь на відзив, заперечення, заяви про перегляд рішень за нововиявленими обставинами тощо; представляти інтереси Клієнта усіма законними способами у судових органах та перед іншими органами, діяльність яких пов`язана із вирішенням питань, передбачених договором… 
Безпосереднє представництво інтересів Клієнта від імені Бюро за цим договором здійснює адвокат Ганенко Роман Андрійович. Бюро може залучати до виконання укладених ним договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах. При цьому зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності (пункт 2.2).
Визначений цим договором об`єм правничої допомоги може бути змінений (збільшений/зменшений) виключно за згодою Сторін, шляхом укладення додаткової письмової угоди (пункт 2.3).
Розмір гонорару, який Клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього договору правову (правничу) допомогу, визначається в актах приймання-передачі наданої правничої допомоги, підписаних Сторонами. В акті зазначається зміст наданої правничої допомоги, кількість часу (у годинах), витраченого адвокатом (адвокатами) Бюро на надання правничої допомоги, а також вартість наданої правничої допомоги (пункт 3.1).
Розрахунок розміру гонорару здійснюється Бюро у залежності від обсягу часу, що його витрачено адвокатом (адвокатами) Бюро на надання правничої допомоги за цим договором. Вартість однієї години роботи адвоката складає 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок (без ПДВ) (пункт 3.2).
Клієнт зобов`язується оплачувати послуги третіх осіб (консультації спеціалістів, експертів, аудиторів, послуги перекладачів, витрати з нотаріального посвідчення документів, телефонні переговори тощо), що необхідні Бюро для виконання доручення Клієнта, а також судові витрати (в тому числі, але не виключно, судовий збір, витрати на проведення судових експертиз тощо) та будь-які інші витрати, пов`язані з виконанням цього договору (пункт 3.3).
Оплата наданої правничої допомоги здійснюється протягом 5 робочих днів після надання Бюро відповідного рахунку та акту приймання-передачі наданої правничої допомоги (пункт 3.4).
Надання правничої допомоги адвокатом (адвокатами) Бюро здійснюється в робочі дні у період часу з 09 години 00 хв до 18 години 00 хвилин (пункт 4.1).
Надання правничої допомоги у вихідні дні, а також у робочі дні у період часу з 18 години 00 хв до 09 години 00 хвилин здійснюється за згодою адвоката (адвокатів) Бюро. В цьому разі вартість однієї години роботи адвоката Бюро складає 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок (без ПДВ) (пункт 4.2).
Місце надання правничої допомоги: Київська область, Макарівський район, селище міського типу Макарів. Якщо надання правничої допомоги Клієнту пов`язане з виїздом адвоката Бюро за межі селища міського типу Макарів, можливість надання правничої допомоги адвокатом та її вартість в цьому випадку узгоджується Сторонами окремо. У вартість правничої допомоги включається час, витрачений адвокатом на прибуття до місця надання правничої допомоги та час, витрачений адвокатом на повернення до селища міського типу Макарів (пункт 4.3).
При наданні правничої допомоги з представництва інтересів Клієнта в судовому засіданні, у вартість правничої допомоги включається час, витрачений адвокатом, починаючи з часу початку судового засідання, який зазначено у судовій повістці (повідомленні про виклик, ухвалі суду тощо) і до моменту фактичного завершення судового засідання (пункт 4.4).
Цей договір діє з моменту погодження сторонами усіх істотних умов та підписання сторонами тексту договору та додатків (додаткових угод) до нього (пункт 5.1).
Дія Договору припиняється через три роки з дня його підписання (пункт 5.3).
Представлена копія Договору містить залишені представниками підписи та скріплена печатками контрагентів.
09 січня 2026 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" та Адвокатським бюро «Романа Ганенка» підписано акт приймання-передачі наданої правничої допомоги згідно договору № 05/01 від 05.01.2026 про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до якого Бюро передано, а Клієнтом прийнято надану правничу допомогу, зміст якої полягає в підготовці позовної заяви у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІНКО АГРО» до Товариства з обмеженою відповідальністю «САВРАНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДОВОЛЬЧИХ ТОВАРІВ» про стягнення 113501,78 грн.
Кількість витраченого адвокатом часу – 10 годин. Вартість послуги – 10000,00 грн.
Претензій щодо обсягу, вартості та якості робіт сторони не мають.
09 січня 2026 року Адвокатським бюро «Романа Ганенка» виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" рахунок на оплату вартості наданих послуг у розмірі 10000,00 грн.
Відповідно до представленої виписки з банківського рахунку Романа Ганенка, 12.01.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" перераховано 10000,00 грн із призначенням платежу «правнича допомога зг. дог. №05/01 вiд 05.01.2026, акт №01/26 вiд 09.01.2026 Без ПДВ.».
Відповідно до представленого ордеру від 12.01.2026, серія АІ, № 2094829, виданого Адвокатським бюро «Романа Ганенка», адвокат Роман Ганенко представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" у Господарському суді Одеської області.
Адвокатом Романом Ганенко, використовуючи систему “Електронний суд”, представлено в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" позовну заяву до Господарського суду Одеської області, як із заяву про розподіл судових витрат.
Вирішуючи питання про наявність правових підстав для ухвалення додаткового рішення, господарський суд виходить із наступного.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно із статтею 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1 статті 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Зі змісту частини 3 статті 123 ГПК України вбачається, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частинами 1 та 2 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Згідно із частиною 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
Як зазначалось, у поданій позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" клопотало про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "САВРАНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДОВОЛЬЧИХ ТОВАРІВ" 113501,78 грн заборгованості, а також судових витрат у розмірі 13328,00 грн, з яких 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 3328,00 грн витрат зі сплати судового збору.
Разом із позовною заявою представлено укладений із адвокатом договір про надання правової (правничої) допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг, рахунок на оплату та докази зарахування сплачених Позивачем коштів на рахунок адвоката.
При цьому позовну заяву представлено до суду 14.01.2026, та в цей же день надіслано до Товариства з обмеженою відповідальністю "САВРАНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДОВОЛЬЧИХ ТОВАРІВ" через систему “Електронний суд”.
16 березня 2026 року Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" представлено заяву про розподіл судових витрат. 
20 березня 2026 року судом постановлено ухвалу про закриття провадження у справі у зв`язку із оплатою Товариством з обмеженою відповідальністю "САВРАНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДОВОЛЬЧИХ ТОВАРІВ" 113501,78 грн заборгованості.
Відповідно до полодежень статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати – без повідомлення учасників справи.
Враховуючи викладене, господарський суд доходить до висновку, що заявником дотримано приписи процесуального законодавства як в частині своєчасного звернення із заявою, так і в частині своєчасного представлення відповідних доказів (частина 8 статті 129 ГПК України).
Частиною 2 статті 126 ГПК України унормовано, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до положень частини 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі № 916/1340/18.
Господарським судом встановлено, що 05.01.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" як Клієнтом та Адвокатським бюро «Романа Ганенка» укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 05/01, а 14.01.2026 Адвокатським бюро видано адвокату Роману Ганенко досліджений судом ордер на представництво інтересів у суді.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 ГПК України). 
Дана позиція є усталеною і підтверджується, зокрема, постановами Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, від 28.06.2022 у справі № 910/5543/21, від 15.06.022 у справі № 911/2652/17(911/3581/20), від 07.06.2022 у справі № 906/323/21, від 14.06.2022 у справі № 922/2321/20(922/2139/21), від 31.05.2022 у справі № 927/727/21, від 31.05.2022 у справі № 927/728/21, від 23.12.2021 у справі № 923/560/17, від 18.05.2022 у справі № 922/2339/21, від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19,від 11.05.2022 у справі № 902/974/21, від 10.11.2021 у справі № 329/766/18, від 01.09.2021 у справі № 178/1522/18.
Як уже зазначалося, розмір понесених стороною судових витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо вартості наданих послуг (виконаних робіт).
За змістом частини 3 статті 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 26 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. 
Договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність”).
За змістом частини 3 статті 27 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Частиною 5 статті 15 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” передбачено, що стороною договору про надання правничої допомоги є адвокатське об`єднання. Від імені адвокатського об`єднання договір про надання правничої допомоги підписується учасником адвокатського об`єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об`єднання.
Отже, надання правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. 
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у главі 63 ЦК України. Зокрема, стаття 903 ЦУ України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. 
Глава 52 ЦК України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно із статтею 30 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки: (1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність”); (2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; (3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах – фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”; (6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність”. 
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19.
Умовами укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" як Клієнтом та Адвокатським бюро «Романа Ганенка» Договору передбачено, що розрахунок розміру гонорару здійснюється Бюро у залежності від обсягу часу, що його витрачено адвокатом (адвокатами) Бюро на надання правничої допомоги за цим договором. Вартість однієї години роботи адвоката складає 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок (без ПДВ) (пункт 3.2).
Окрім того, пункт 3.1 Договору визначає, що розмір гонорару, який Клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього договору правову (правничу) допомогу, визначається в актах приймання-передачі наданої правничої допомоги, підписаних Сторонами. В акті зазначається зміст наданої правничої допомоги, кількість часу (у годинах), витраченого адвокатом (адвокатами) Бюро на надання правничої допомоги, а також вартість наданої правничої допомоги.
Відповідно до дослідженого судом акту приймання-передачі наданої правничої допомоги згідно Договору, підписаного 09.01.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" та Адвокатським бюро «Романа Ганенка», Бюро передано, а Клієнтом прийнято надану правничу допомогу, зміст якої полягає в підготовці позовної заяви у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІНКО АГРО» до Товариства з обмеженою відповідальністю «САВРАНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДОВОЛЬЧИХ ТОВАРІВ» про стягнення 113501,78 грн. Кількість витраченого адвокатом часу – 10 годин. Вартість послуги – 10000,00 грн.
Заперечень стосовно обсягу, вартості та якості Товариством з обмеженою відповідальністю «САВРАНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДОВОЛЬЧИХ ТОВАРІВ» не висловлено.
В свою чергу, адвокатом Романом Ганенко, використовуючи систему “Електронний суд”, представлено в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" позовну заяву до Господарського суду Одеської області, як із заяву про розподіл судових витрат.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як “форма винагороди адвоката”, але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Частиною 4 статті 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із частиною 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. 
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7 та 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7 та 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Статтею 15 ГПК України унормовано, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
У постанові Верховного Суду від 09.02.2023 у справі № 921/434/21 зазначено, що принцип пропорційності – загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення. Принцип пропорційності являє собою загальний, універсальний принцип права, який вимагає співрозмірного обмеження прав та свобод людини для досягнення публічних цілей.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України”, заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії” зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 917/1161/25 висловлено наступну позицію.
Відповідно до частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.
Статтею 130 ГПК України врегульовано розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.
Так, згідно з положеннями частини 3 вказаної статті у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Терміни "відмова позивача від позову" та "позивач не підтримує своїх вимог", які використовуються в нормах ГПК України, не є тотожними за їх мовним викладенням, тому не можуть тлумачитись однаково за допомогою мовного способу тлумачення. Відмова позивача від позову передбачає його активну дію, яка проявляється шляхом подання суду відповідної заяви. Непідтримання своїх вимог може проявлятись як у вигляді активної дії з відмови від позову, так і шляхом пасивної поведінки з невчинення дій на підтримання своїх вимог.
Якщо застосовувати логічний спосіб тлумачення норм частини 3 статті 130 ГПК України можна дійти висновку, що законодавець умисно застосував різні терміни в нормах першого та другого реченнях цієї частини, оскільки не підтримувати позовні вимоги позивач може як шляхом відмови від позову, так і внаслідок відсутності предмета спору. 
Дійсний зміст норми другого речення частини 3 статті 130 ГПК України полягає в тому, що таке непідтримання позовних вимог сталось внаслідок їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову, а не в тому, в який саме спосіб позивач не підтримує свої позовні вимоги.
Системний спосіб тлумачення норм частини 3 статті 130 ГПК України звертає увагу на те, що стаття 130 ГПК України містить назву "Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду". При цьому, закриття провадження у справі згідно з частиною 1 статті 231 ГПК України здійснюється не лише внаслідок відмови позивача від позову, а й внаслідок відсутності предмету спору. Тому норми частини 3 статті 130 ГПК України мають застосовуватись у разі закриття провадження у справі не лише через відмову позивача від позову, а й через відсутність предмету спору.
Суд зауважує, що зазначення у нормі права, викладеній у другому реченні частини 3 статті 130 ГПК України, вказівки на те, що для стягнення судових витрат з відповідача умовою є задоволення позовних вимог саме відповідачем, має юридичне значення.
Так, задоволення після пред`явлення позову позовних вимог відповідачем фактично є свідченням того, що відповідач: 1) погодився з тим, що позов пред`явлено до належного відповідача, 2) визнає позовні вимоги. Іншими словами, задоволення позовних вимог відповідачем суд може вважати свідченням того, що пред`явлення позову цим позивачем до цього відповідача відбулося внаслідок неправомірного діяння відповідача, що і виступає підґрунтям необхідності покладення на такого відповідача судових витрат із розгляду справи.
Враховуючи вищенаведене, встановлені судом обставини у справі стосовно того, що після пред`явлення позову Відповідачем в повному обсязі перераховано заявлену до стягнення суду заборгованості, що фактично є свідченням того, що Відповідач погодився із тим, що позов пред`явлено до належного відповідача, а також визнав заявлені позовні вимоги, господарський суд доходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на Відповідача понесених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись, у тому числі, такими критеріями, як складність справи, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованістю та пропорційністю до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, господарський суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "САВРАНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДОВОЛЬЧИХ ТОВАРІВ" 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у справі № 916/95/26, тобто у розмірі, котрий за внутрішнім переконанням суду відповідає таким критеріям як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору.
Стосовно заявлено до стягнення судового збору, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як зазначалось, судом поставлено ухвалу про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору – повному оплату заборгованості Відповідачем.
Відповідно до пункту 5 частини 1, частини 2 статті 7 Закону України „Про судовий збір” сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Приймаючи до уваги закриття провадження у справі з підстав, що не виключають повернення судового збору, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" має право на звернення із клопотанням про повернення сплаченого судового збору, правових підстав для стягнення сплаченого Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" з Товариства з обмеженою відповідальністю "САВРАНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДОВОЛЬЧИХ ТОВАРІВ" судом не встановлено.
Відтак, заявлена Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" заява про розподіл судових витрат підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "САВРАНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДОВОЛЬЧИХ ТОВАРІВ" підлягає 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, в решті суд відмовляє.
Керуючись ст. ст. 2, 16, 123, 129, 238, 240, 244, Господарського процесуального кодексу України, -
УХВАЛИВ:
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" про розподіл судових витрат у справі № 916/95/26 задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "САВРАНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДОВОЛЬЧИХ ТОВАРІВ" (66200, Одеська обл., Подільський р-н, с. Саврань, вул. Степова, буд. 1, Код ЄДРПОУ 00686753) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНКО АГРО" (51931, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Української Добровольчої Армії, буд. 9-А, офіс 401-Б, Код ЄДРПОУ 34539878) 10000/десять тисяч/грн 00коп. витрат на професійну правничу допомогу, понесених у справі № 916/95/26.
У задоволенні решти заяви відмовити.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено у встановленому законом порядку. 
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з моменту складення повного рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
Повне додаткове рішення складено 26 березня 2026 р. 

Суддя С.Ф. Гут