ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/1596/23  Номер провадження 22-ц/814/1497/26	Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н. С.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 13 листопада 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.
Позовні вимоги мотивував тим, що відповідач ОСОБА_1 не виконала взяті на себе за кредитним договором № 500848033 від10.08.2021 року зобов`язання, а саме: у встановлений договором строк не повернула одержаний споживчий кредит.
Відповідно до умов договору позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит у сумі 191788,45 грн., кінцевий термін повернення кредиту 11.08.2025 року. Відповідач зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у зазначеній сумі. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 22.01.2023 має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 213 290, 99 грн., а саме: 175 347,24 грн. - за кредитом; 37 943,75 грн. - по відсотках.
Позивач просив стягнути з відповідача на користь АТ "СенсБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 213 290, 99 грн., грн. та судові витрати: судовий збір у сумі3199,36 грн.
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 13 листопада 2025 рокуПозов АТ "СенсБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь АТ "Сенс Банк" заборгованість за кредитним договором № 500848033 від 10.08.2021 63290, 99 (шістдесят три тисячі двісті дев`яносто гривень дев`яносто дев`ять копійок) грн., яка включає: 25 347, 24 грн. заборгованість за тілом кредиту; 37 943,75 грн. - заборгованість за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Сенс Банк" судовий збір в сумі 949,36 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.
З вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 13 листопада 2025 року скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Зокрема вказує, що рішення суду постановлене з порушенням норм процесуального, матеріального права, що мають значення для справи, що мають значення для справи.
Акцентує увагу суду, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим кодексом.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи сторони та інші особи, які брали участь в розгляді справи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися. 
.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 звернулася до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання кредиту ,у зв`язку з чим 10.08.2021 року підписала кредитний договір № 500848033,відповідно до якого товариство надало їй споживчий кредит, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500848033, паспортом споживчого кредиту, графіком платежів.
В оферті на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500848033 зазначено умови споживчого кредиту: сума кредиту 191 788, 45 грн., процентна ставка 23,00% річних, строк кредиту 48 місяців. Дата повернення кредиту 11.08.2025 року.
12.08.2022 року відбулась зміна найменування позивача з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» без зміни організаційно-правової форми, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідач з умовами договору, укладеного з позивачем, був ознайомлена та з ними погодилася. Зазначені умови договору не визнані недійсними в установленому законом порядку.
Згідно розрахунку заборгованості за договором № 500848033 станом на 22.01.2023 року відповідач має заборгованість у сумі 213 290,99 грн., а саме 175 347, 24 грн. - за тілом кредиту; 37 943, 75 грн. - по відсотках.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що умови кредитного договору чітко передбачають обов`язок відповідача сплачувати нараховані за користування кредитом відсотки, а припинення нарахування відсотків до початку процедури дострокового повернення кредиту не звільняє його від виконання фінансових зобов`язань за договором. Суд також врахував, що вимоги позивача обґрунтовані розрахунками та підтверджені документально, а доводи відповідача про втрату права банку на нарахування відсотків та неустойки є необґрунтованими та не підтверджуються положеннями договору.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статей 530, 612, 525 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних банку відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
Таким чином, у позивача виникло право на звернення до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом з відповідача на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України.
Якщо кредит видавався на споживчі цілі, то кредитор з метою реалізації свого права на дострокове повернення кредиту повинен в обов`язковому порядку використати процедуру досудового врегулювання спору. Лише у випадку незадоволення вимоги кредитора останній може звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості.
Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором (Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц).
Якщо закон встановлює необхідність обов`язкового досудового врегулювання, то при звернені до суду кредитору необхідно довести факт виконання цієї вимоги закону.
Вирішуючи спір по суті, суд вірно виходив із вимог статей 12, 81 ЦПК України, якими передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим 10.08.2021 року підписала кредитний договір № 500848033,відповідно до якого товариство надало їй споживчий кредит, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500848033, паспортом споживчого кредиту, графіком платежів.
В оферті на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500848033 зазначено умови споживчого кредиту: сума кредиту 191 788, 45 грн., процентна ставка 23,00% річних, строк кредиту 48 місяців. Дата повернення кредиту 11.08.2025 року.
12.08.2022 року відбулась зміна найменування позивача з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» без зміни організаційно-правової форми, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідач з умовами договору, укладеного з позивачем, був ознайомлена та з ними погодилася. Зазначені умови договору не визнані недійсними в установленому законом порядку.
Згідно розрахунку заборгованості за договором № 500848033 станом на 22.01.2023 року відповідач має заборгованість у сумі 213 290,99 грн., а саме 175 347, 24 грн. - за тілом кредиту; 37 943, 75 грн. - по відсотках.
З наданих по справі доказів вбачається, що відповідачем на погашення тіла кредиту було сплачено 150 000 грн., які позивач безпідставно не врахував при здійсненні розрахунку заборгованості по кредиту, у зв`язку з чим нарахована позивачем сума заборгованості по тілу кредиту підлягає зменшенню на вказану суму.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції було вірно встановлено, що умови кредитного договору чітко передбачають обов`язок відповідача сплачувати нараховані за користування кредитом відсотки, а припинення нарахування відсотків до початку процедури дострокового повернення кредиту не звільняє його від виконання фінансових зобов`язань за договором. Суд також врахував, що вимоги позивача обґрунтовані розрахунками та підтверджені документально, а доводи відповідача про втрату права банку на нарахування відсотків та неустойки є необґрунтованими та не підтверджуються положеннями договору.
Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
На підстав викладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Хорольського районного суду Полтавської області – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 16 березня 2026 року.

Головуючий суддя : __________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ С.Б. Бутенко _________________ О.І. Обідіна