Справа № 444/3343/22 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В. Є. 
Провадження № 22-ц/811/3282/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 березня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Костюк С.О.
представника ОСОБА_1 – Яцуляка Т.Р., Варшавської О.О., її представника ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 вересня 2025 року,-
ВСТАНОВИВ:

в грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зобов`язання не чинити перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що сторони є батьками: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На даний час позивач та відповідач проживають окремо, сини сторін виявили бажання проживати разом з батьком, який проходить військову службу за контрактом на посадах осіб офіцерського складу, позитивно характеризується по місцю служби. З того часу, як позивач та відповідач проживають окремо, батько бере участь у вихованні та житті дітей, турбується про них, проводить з ними свій вільний час, створює комфортні та належні умови для їх проживання, матеріально забезпечує, сплачує аліменти. Оскільки з жовтня 2020 року відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дітьми, їх вихованні він звернувся до органу опіки та піклування із заявою про встановлення способу участі у вихованні дітей. Рішенням виконкому Жовківської міської ради від 16.04.2021 р. №9 «Про визначення часу спілкування гр. ОСОБА_1 з малолітніми дітьми ОСОБА_8 , 2009 р.н., ОСОБА_6 , 2010 р.н., ОСОБА_7 2012 р.н., які проживають з матір`ю ОСОБА_4 », позивачу визначено наступний час спілкування з дітьми: у кожну п`ятницю з 16.00 год. з ночівлею в батька до 22.00 год. наступного дня – суботи з дотриманням карантинних обмежень. Вважає, що встановлені вказаним рішенням години та дні спілкування з дітьми порушують його права на рівноцінне спілкування з дітьми. 
З наведених підстав просить:
1. зобов?язати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкоди його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в тому числі в необмеженому спілкуванні з дочкою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв?язку, що не передбачають фізичного спілкування між батьком та дитиною;
2. встановити ОСОБА_1 час спілкування із дочкою - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем фактичного проживання батька або на його розсуд та поза місцем фактичного проживання та реєстрації дитини, без присутності матері дитини, ОСОБА_4 , під час зустрічей за наступним графіком:
- щотижня у вівторок та четвер у період часу з 12.00 год. до 17.00 год
- кожні передвихідні та вихідні дні тижня, а саме: у першу - третю п?ятницю - суботу кожного місяця у період часу з 16.00 год. п?ятниці до 22.00 год. суботи;
- кожні вихідні після вихідні дні тижня, а саме: другу - четверту неділю - понеділок кожного місяця у період часу з 09.00 год. неділі до 09.00 год. понеділка;
- кожного тижня в середу з 14 год.00 хв. до четверга 09.00 год ранку; 
- у день народження дочки - ОСОБА_7 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 з 16 год. 00 хв. до 22 год 00 хв. і день народження батька, ОСОБА_1 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 з 12.00 год. до 22.00 год.;
- під час зимових канікул та загально визначених державних святкових днів у Різдвяно - Новорічний період:
кожного непарного року з 9 год 00 хв. 24 грудня до 20 год. 00 хв. 10 січня;
кожного парного року з 9 год. 00 хв. 10 січня до 20 год. 00 хв. 20 січня;
під час літніх канікул протягом 30 календарних днів в період з 1 по 30 липня включно;
3. у разі настання змін в днях і/або годинах зустрічей з дитиною зобов?язати батьків дитини повідомляти особисто один одного про настання таких змін на наступний день з дня настання обставин.
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 03 вересня 2025 року частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення способу участі у вихованні малолітньої дитини.
Визначено ОСОБА_1 способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначено такі дні та години:
- кожної п`ятниці місяця з 16.00 год. - до 20.00 год. суботи;
- 2 вересня у день народження батька ОСОБА_1 з 16.00 год. до 20.00 год.;
- під час літніх канікул - протягом будь -якого часу за бажанням дитини;
- у разі настання змін в днях або годинах зустрічей з дитиною батькам повідомляти один одного про настання таких змін.
В решті позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що з жовтня 2020 року відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дітьми, на підставі чого ОСОБА_1 звернувся до Жовківської міської рали Львівської області із заявою про встановлення способу його участі у вихованні дітей. Рішенням виконавчого комітету Жовківської міської ради від від 16.04.2021 р. №9 «Про визначення часу спілкування гр. ОСОБА_1 , з малолітніми дітьми ОСОБА_8 , 2009 р. н., ОСОБА_6 , 2010 р. н., ОСОБА_7 , 2012 р.н., які проживають з матір?ю ОСОБА_4 » позивачу визначено час спілкування з дітьми: у кожну п`ятницю з 16.00 год. з ночівлею в батька до 22.00 год. наступного дня - суботи з дотриманням карантинних обмежень. Встановлені вказаним рішенням години та дні спілкування з дітьми порушують його право на рівноцінне спілкування з дітьми. Вважає, що оскаржуване судове рішення істотно зменшує можливості спілкування позивача з дочкою, оскільки у рішенні органу опіки та піклування для спілкування позивача з дитиною визначено більше годин ніж в оскаржуваному рішенні Жовківського районного суду Львівської області від 03 вересня 2025 року. В частині встановлення спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_7 під час зимових канікул, загально визначених державних святкових днів та у Різдвяно - Новорічний період суд першої інстанції не встановив будь - якого порядку, хоча така позовна вимога була заявлена. Окрім того, оскаржуване рішення в частині встановлення спілкування під час літніх канікул не відповідає принципу правової визначеності, оскільки його формулювання, а саме: що під час літніх канікул встановлено час спілкування позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_7 - «протягом будь якого часу за бажанням дитини» унеможливлює його примусове виконання, оскільки містить юридично невизначені та незрозумілі формулювання. Судові рішення мають бути чіткими, зрозумілими та передбачуваними, а також остаточними, щоб сторони могли покладатися на них та розуміти свої права і обов?язки. Суд першої інстанції порушив принцип рівності прав батька та матері в частині участі батька у вихованні дитини, так як своїм рішенням зменшив кількість часу на спілкування позивача з донькою, встановленого рішенням виконавчого комітету Жовківської міської ради від від 16.04.2021 р. №9, не врахував позиції органу опіки та піклування. 
З наведених підстав просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення (постанову), у відповідності до якого встановити ОСОБА_1 час спілкування із дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем фактичного проживання батька або на його розсуд та поза місцем фактичного проживання та рестрації дитини, без присутності матері дитини, ОСОБА_4 , під час зустрічей за наступним графіком: 
-щотижня у вівторок та четвер у період часу з 12.00 год. до 17.00 год.
- кожні передвихідні та вихідні дні тижня, а саме: у першу - третю п?ятницю - суботу кожного місяця у період часу з 16.00 год. п?ятниці до 22.00 год. суботи.
- кожні вихідні після вихідні дні тижня, а саме другу - четверту неділю - понеділок кожного місяця у період часу з 09.00 год. неділі до 09.00 год. понеділка.
- кожного тижня в середу з 14 год.00 хв. до четверга 09.00 год ранку.
- у день народження дочки. ОСОБА_7 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 з 16 год. 00 хв. до 22 год 00 хв. і день народження батька, ОСОБА_1 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 з 12.00 год. до 22,00 год.
- під час зимових канікул та загально визначених державних святкових днів у Різдвяно - Новорічний період: кожного непарного року з 9.00 год. 24 грудня до 20 год. 00 хв. 10 січня; 
кожного парного року з 9 год. 00 хв. 10 січня до 20 год. 00 хв. 20 січня. 
-під час літніх канікул протягом 30 календарних днів в період з 1 по 30 липня включно. У разі настання змін в днях і/або годинах зустрічей з дитиною зобов?язати батьків дитини повідомляти особисто один одного про настання таких змін на наступний день з дня настання обставин.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_4 , її представника ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про чинення відповідачем позивачеві перешкод у вихованні та спілкуванні з донькою, а тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача не перешкоджати позивачеві у вихованні та спілкуванні з донькою, не підлягають задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги про визначення способу участі позивача у вихованні доньки, суд першої інстанції врахував те, що сторони мають рівні права на виховання та розвиток дитини, врахував графік зайнятості дитини, те, що дитина по мірі її потреби спілкується з батьком, врахував її найважливіші інтереси та встановив графік побачень з донькою.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновкам суду з огляду на таке.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України).
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Відповідно до статі 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна житина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки та особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга і третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
 
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
 
Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
 
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За положеннями статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України. 
Частини друга та третя статті 157 СК України передбачають, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. 
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них,має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини першої статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування.
Згідно з частиною першою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
У частині першій статті 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
Відповідно до частини другої статті 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.
Якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. (частини перша, друга статті 159 СК України).
З указаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. 
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (тратт 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками.
 
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№2) від 27 листопада 1992 року), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.
Дитина є найбільш вразливою стороною у будь – яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. 
Судом першої інстанції встановлено, що з 2022 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_4 вирішувався судовий спір про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. 
Як вбачається із рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03.06.2024 року у справі № 444/3138/22, яке набуло законної сили, в листопаді 2022, ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітніх дітей, в якому просив встановити постійним місцем проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 місце проживання їх батька, ОСОБА_1 28.12.2022 р. ОСОБА_4 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей з матір`ю, в якому просила визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з матір`ю. 
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 03.06.2024 р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21.11.2024 р., у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із батьком ОСОБА_1 – відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: орган опіки і піклування Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, про визначення місця проживання дітей з матір`ю – задоволено. Визначено місце проживання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_4 . Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 у даній справі, суд першої інстанції взяв до уваги обставини, встановлені рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 03.06.2024 року, які у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Як встановлено рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 03.06.2024 року, діти проживають разом з матір`ю протягом тривалого часу, мати більше приділяє уваги дітям, в будинку матері, яка є його власником, кожен із дітей має окрему обладнану кімнату з усім необхідним, включаючи «живий куточок», діти виховуються у доброзичливій атмосфері. Матір не створює як батьку, так і дітям жодних перешкод у спілкуванні між собою, відвідинах помешкання батька, який також піклується про своїх дітей і любить їх. 
Враховуючи зазначені обставини, встановлені рішенням суду від 03.06.2024 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що матір не створює як батьку, так і дітям жодних перешкод у спілкуванні між собою, відвідинах і спілкуванні з батьком. Крім цього, факт вільного та безперешкодного відвідування батька у будь-який зручний час підтверджений також поясненнями опитаної в судовому засіданні доньки сторін, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_4 не чинити перешкод в участі у вихованні та у спілкуванні з дитиною, ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували факт наявності перешкод у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_9 відповідачем ОСОБА_4 , а наявність неприязних відносин між сторонами не є доказом, що остання створює перешкоди позивачу у вихованні дитини.
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, зазначеним в оскаржуваному рішенні суду, оскільки дійшовши висновку, що відповідач не чинить позивачеві перешкод у вихованні та спілкуванні з донькою, водночас суд першої інстанції оскаржуваним рішенням суду встановив позивачу спосіб участі у вихованні доньки, ОСОБА_7 , чим допустив протиріччя у своїх висновках, оскільки спосіб участі у вихованні дитини, порядок спілкування з дитиною встановлюється, коли чиняться перешкоди в такому спілкуванні і це питання не знаходить вирішення за згодою батьків в добровільному порядку. 
Відповідач ОСОБА_4 рішення суду про часткове задоволення судом позовних вимог ОСОБА_1 не оскаржувала. 
Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно з тим, що така особа досягнула в попередній інстанції. (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 31.01.2024 року у справі №183/850/22. 
Колегія суддів враховує те, що відповідач ОСОБА_4 погодилася з рішенням суду першої інстанції, з висновками суду, зробленими в рішенні суду, його не оскаржує, а також те, що рішення суду оскаржує лише позивач, ОСОБА_1 , який оскаржуючи рішення не може потрапити в гірше становище, порівняно з тим, що ним було досягнуто в попередній інстанції, а відтак судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції, не може погіршувати становище апелянта. 
І оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , визначив ОСОБА_1 способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_7 , встановивши дні та години спілкування, і таке рішення може бути ухвалене лише у випадку, коли одним із батьків чиняться перешкоди у вихованні дитини, у спілкуванні з нею, а судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції, не може погіршувати становище апелянта, то оскаржуване рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_4 не чинити перешкод його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, ОСОБА_7 , слід скасувати та ухвалити в частині цієї позовної вимоги судове рішення про її часткове задоволення, а саме, зобов`язати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, ОСОБА_7 , оскільки відмова суду в задоволенні цієї позовної вимоги виключає можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення йому способу участі у вихованні та спілкуванні з донькою, ОСОБА_9 , визначення часу спілкування з нею, які судом було частково задоволено.
З огляду на те, що судом першої інстанції частково задоволено позовні вимоги, визначено ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні доньки, ОСОБА_7 , встановлено дні та години спілкування, і рішення суду в цій частині ОСОБА_4 не оскаржується, враховуючи те, що рішення суду не може погіршувати становище апелянта, то за відсутності доказів чинення ОСОБА_4 перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не може бути скасоване. 
Враховуючи те, що позивачем, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами чинення відповідачем перешкод у спілкуванні батька з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають фізичного спілкування між батьком та донькою, підставною є відмова суду першої інстанції в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні батька з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають фізичного спілкування між батьком та донькою.
А відтак, оскаржуване рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_4 не чинити перешкод в участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, ОСОБА_7 слід скасувати та ухвалити в частині цієї позовної вимоги судове рішення про її часткове задоволення, відмовивши в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні батька з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають фізичного спілкування між батьком та донькою.
Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення способу участі у вихованні доньки, ОСОБА_7 , спілкуванні з донькою, суд першої інстанції врахувавши інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків, зробив висновок про часткове задоволення цих позовних вимог, визначивши спосіб участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною шляхом встановлення певного графіка його систематичних побачень із дочкою.
Вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що визначення судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні днів та годин спілкування з донькою зменшують можливість їх спілкування, порушують його право на рівноцінне спілкування з дитиною, принцип рівності прав батьків на виховання дитини, зазначені у рішенні дні та години спілкування встановлено без врахування висновку органу опіки та піклування. 
У відповідності до ч.5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).
Як вбачається із висновку про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, затвердженого рішенням виконавчого комітету Жовківської міської ради від 10.04.2025 року №5, орган опіки і піклування вважає за доцільне рекомендувати суду визначити ОСОБА_1 способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та призначити такі дні та години: 
-перша і третя п`ятниця місяця з 16.00 год. до 22.00 год. суботи;
-друга і четверта неділя місяця з 09.00 год. до 09.00 год. понеділка;
-вересня у день народження батька ОСОБА_1 з 14.00 год. до 22.00 год.;
-під час літніх канікул протягом 30 календарних днів в період з 1 по 30 липня;
-під час літніх канікул за бажанням дитини: у вівторок та четвер у період з 12.00 год. до 17.00 год., у середу з 14.00 год. до четверга 09 год. 
-у разі настання змін у днях або годинах зустрічей з дитиною батькам повідомляти один одного про настання таких змін. 
Частиною 6 статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Колегія суддів вважає висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Жовківської міської ради від 10.04.2025 року №5 недостатньо обгрунтованим, таким, що не відображає повної та об`єктивної інформації, не враховує тривалість навчального процесу, режиму сну та відпочинку, відвідування дитиною додаткових занять, занять з вокалу, сучасного танцю, необхідність позашкільного спілкування з однолітками, друзями, вважає, що такий висновок не відповідає якнайкращим інтересам дитини. 
Висновок органу опіки та піклування не містить обґрунтування доцільності визначення саме такого графіку участі батька у вихованні доньки, орган опіки та піклування визначив графік без врахування зайнятості дитини поза межами навчального процесу у школі, зазначені обставини органом опіки та піклування не встановлювалися.
Висновок органу опіки та піклування містить в основному посилання на нормативні акти, які регулюють питання участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а також перелік перелік обставин, які послужили підставою для надання висновку, однак такий не містить інформації про те, чому орган опіки та піклування дійшов висновку, що саме такий спосіб участі у вихованні дитини та визначений графік відповідає якнайкращим інтересам дитини. 
Визначаючи дні та години участі батька у вихованні дитини, ОСОБА_7 , орган опіки та піклування зазначив годину перебування у батька до 22 год., не врахувавши необхідність дотримання режиму сну та відпочинку, які мають бути достатніми для дитини.
З врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції вірно не врахував висновок органу опіки та піклування щодо днів та часу зустрічей батька із донькою, встановив інший більш стислий порядок, обмеживши дні та години спілкування. 
Згідно зі статтею 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.
 
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
 
Матеріалами справи підтверджується, що дитина сторін, ОСОБА_7 , була заслухана судом, який з`ясував думку дитини, яка не заперечувала щодо участі батька у її вихованні, не заперечувала щодо спілкування з батьком, ствердила про те, що спілкується з батьком, а її матір не заперечує щодо участі батька у її вихованні та спілкування з батьком.
Відповідно до правових висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2024 року у справі № 712/11241/21, суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Батько та мати мають рівні права та обов`язки і при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає, слід виходити виключно з інтересів дитини.
 
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). 
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. 
З огляду на те, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а матір не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, оскільки судом не встановлено, що таке спілкування матиме негативний вплив на дитину, на її нормальний розвиток, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність спілкування батька з донькою.
Аналіз норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути визначені дитини права, а вже тільки потім права її батьків.
З врахуванням вищенаведеного, беручи до уваги вік ОСОБА_7 , графік шкільного навчання, усталеність її побуту в будинку матері, необхідність дотримання режиму сну та відпочинку дитини, а також її думку під час опитування, суд першої інстанції вірно вважав, що виходячи із інтересів дитини, ОСОБА_1 слід встановити способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначити такі дні та години: кожної п`ятниці місяця з 16.00 год. - до 20.00 год. суботи; 2 вересня у день народження батька ОСОБА_1 з 16.00 год. до 20.00 год.; під час літніх канікул - протягом будь - якого часу за бажанням дитини; у разі настання змін в днях або годинах зустрічей з дитиною батькам повідомляти один одного про настання таких змін.
Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції способом участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою за встановленим графіком та вважає, що суд першої інстанції врахував найкращі інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків та вважає правильним висновок суду першої інстанції про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень батька з дитиною, оскільки право батька на спілкування з донькою є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам, оскільки судом іншого не встановлено. 
Доводи апелянта про необхідність та можливість спілкування з дитиною в інші дні, в більш тривалі періоди часу, зокрема, перебування у батька до 22 год., на думку колегії суддів, перешкоджатимуть дотриманню дитиною режиму сну та відпочинку, негативно впливатиме на підготовку до уроків, на навчальний процес, на відвідування дитиною додаткових занять, різноманітних гуртків, на спілкування дитини з рідними братами, іншими родичами, на її вільний відпочинок з друзями, однолітками, поза межами школи, під час канікул. 
Колегія суддів вважає, що визначений судом спосіб участі батька у вихованні доньки та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме саме найкращим інтересам доньки сторін, яка, як встановлено судом, крім навчання у школі, які розпочинаються о 8.30 год. і тривають до 15 год., відвідує позашкільні заняття, додаткові заняття з англійської мови, заняття з вокалу, студію сучасного танцю (колектив сучасного танцю «Крик»), заняття з вокалу та у студії сучасного танцю «Крик» передбачені і у суботу. 
Вищенаведене спростовує доводи апелянта про можливість побачень з батьком щотижня у вівторок і четвер з 12.00 год. до 17.00 год., кожного тижня в середу з 14.00 год. до 09.00 год. четверга, другу, четверту неділю – понеділок кожного місяця з 09.00 год. неділі до 09.00 понеділка, оскільки побачення з дитиною у ці дні порушуватиме нормальний навчальний процес дитини, унеможливлюватиме позашкільні заняття, що безспірно шкодитиме інтересам дитини та її правам на здобуття освіти та всебічний розвиток. 
Відвідування дитиною ОСОБА_7 батька з 09.00 год. з ранку в неділю шкодитиме щотижневому відпочинку дитини у вихідний день, адже після щоденних шкільних та позашкільних навантажень дитина у вихідний день потребує довшого сну та відпочинку. 
Побачення з дитиною посеред робочого тижня в середу з 14.00 год. до 09.00 год. четверга не тільки порушуватиме нормальний навчальний процес, позашкільні заняття, підготовку домашніх завдань, а створюватиме дитині складнощі у щоденному догляді за собою. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що встановлення судом саме такого графіку не відповідатиме інтересам батька, який має бажання більш тривалий час спілкуватися з донькою, оскільки першочерговим для суду є найкращі інтереси дитини. 
Визначений судом графік побачень кожної п`ятниці з 16.00 год. до 20.00 год. суботи не зменшив сукупний час спілкування дитини з батьком.
Обов`язкові побачення з батьком в день народження дитини з 16.00 год. до 22.00 год. також не відповідають інтересам дитини, яка будучи у такому віці сама планує святкування свого день народження, в тому числі не лише з батьками, але й з друзями чи однокласниками.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який встановивши фактичні обставини справи, заслухавши думку дитини, врахувавши її вік, графік шкільного навчання, дні та години позашкільних занять, відвідування занять з вокалу та сучасного танцю, необхідність дотримання режиму сну та відпочинку, усталеність побуту дитини за місцем її проживання у будинку матері, ухвали в законне та обґрунтоване рішення, яким визначив спосіб участі батька у вихованні дитини, дні та години спілкування батька з дитиною, які відповідатимуть найкращим інтересам дитини сторін, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 – задовольнити частково. 
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 вересня 2025 рокув частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове судове рішення, яким ці позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В решті рішення суду залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді – члена колегії суддів повна постанова складена 23 березня 2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк