ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/21715/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року в адміністративній справі №160/21715/24 (головуючий суддя першої інстанції - Кучугурна Н.В.) за позовом Управління комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради до Східного офісу Держаудитслужби, (третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «БК-НОВОСТРОЙ») про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач 25.03.2025 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Східного офісу Держаудитслужби, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу, викладену у листі № 040406-15/3891-2024 від 01.07.2024 року щодо усунення порушень законодавства, оформленої на підставі акту перевірки закупівель №040406-25/23 від 14.06.2024 року.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що документи, на підставі яких сформовано акт перевірки та які наведені в додатках до нього, не можуть вказувати на порушення законодавства, оскільки отримані з порушенням порядку, встановленого нормами процесуального права, зокрема, ст.290 Кримінального процесуального кодексу України. Крім того, перевіркою фактично та юридично не перевірено об`єми робіт, товарно-матеріальні цінності у зв`язку з відсутністю підтверджуючих первинних документів, а також не проведенням посадовою особою Східного офісу Держаудитслужби контрольного огляду та обмірів по об`єкту.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі, апеляційна скарга фактично обґрунтована та містить доводи, викладені в позовній заяві. Позивач зазначає, що Слідчим відділом Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області було відмовлено відповідачу в наданні тимчасового доступу до оригіналів вилучених документів, відповідно до ч.2 ст.159 КПК України. Ознайомлення з матеріалами досудового розслідування фактично здійснювалось відповідачем в Павлоградському РВП ГУНП в Дніпропетровській обл., всупереч відмови слідчих у наданні доступу, про що свідчить лист №48-7950 від 16.05.2024 року. Відтак, скаржник вважає, що докази отримані відповідачем з порушенням порядку, встановленого законом. 
Позивачем 31.07.2025 року подано до апеляційного суду доповнення до апеляційної скарги, тобто поза строком апеляційного оскарження, як то передбачено частиною 1 статті 303 КАС України.
Відповідач подав відзив на скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 11.11.2025 року та з 13.11.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 29.12.2025 року по 11.01.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.
Позивач - Управління комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради.
Відповідач - Східний офіс Держаудитслужби є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах здійснює контроль та реалізує надані йому Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» повноваження.
В період з 13.05.2024 року по 07.06.2024 року з призупиненням з 15.05.2024 року по 28.05.2024 року Східним офісом Держаудитслужби проведена перевірка закупівлі в Управлінні комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради виконання робіт з реконструкції гуртожитку по вул.Промислова, 9/2 у м.Павлоград Дніпропетровської області (житло для внутрішньо переміщених осіб) за процедурою номер ID: UA-2023-11-15-010626-а, укладання договору про закупівлю та його виконання.
За результатами перевірки 14.06.2024 складений акт №040406-25/23 (а.с.101-123 т.1).
Висновками перевірки контролюючим органом встановлено безпідставне завищення позивачем вартості виконаних робіт ТОВ «БК-Новострой» за договором від 04.12.2023 року №299 на загальну суму 17576268,72 грн. (25988,44 грн.+17550280,28 грн.), включених до Актів виконаних робіт за ф. КБ-2в та Актів вартості устаткування, придбання якого покладено на виконавця робіт до договору від 04.12.2023 року №299, пред`явлених та сплачених в повному обсязі позивачем згідно з платіжною інструкцією від 25.12.2023 року. Зазначене є порушенням п.4.6., 6.3., 6.15. наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 року №281 «Про затвердження кошторисних норм України у будівництві» зі змінами та доповненнями. Встановлене порушення призвело до втрат фінансових та матеріальних ресурсів міського бюджету Павлоградської міської ради по спеціальному фонду по КПКВК 1217383 «Реалізація проектів (об`єктів, заходів) за рахунок коштів фонду ліквідації наслідків збройної агресії» згідно з КЕКВ 3142 «реконструкція та реставрація інших об`єктів» на загальну суму 17576268,72 грн.. Перевіркою стану розрахунково-платіжної дисципліни та виконання господарського договору, встановлено проведення зайвих виплат позивачем внаслідок завищення вартості виконаних будівельних робіт ТОВ «БК-Новострой» на суму 17576268,72 грн., які в ході перевірки не відшкодовані.
05.07.2024 року позивачем отримана вимога Східного офісу Держаудитслужби про усунення порушень законодавства, якою на підставі пункту 1 частини першої статті 8, пункту 7 статті 10, частини другої статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», пп. 7 пункту 4 Положення про Східний офіс Держаудитслужби, пунктів 46, 49, 50, 52 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, вимагалось:
1) розглянути результати проведеної перевірки та питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників позивача, винних у допущених порушеннях;
2) відповідно до статей 193, 199, 217, 218, 222 Господарського кодексу України та статей 611, 629 Цивільного кодексу України забезпечити відшкодування шкоди (збитків) заподіяних державному бюджету на загальну суму 17576268,72 грн. шляхом: складання актів звіряння взаємних розрахунків між УКГтаБ ПМР та ТОВ «БК-Новострой» на суму 17576268,72 грн.; відображення в бухгалтерському обліку УКГтаБ ПМР по бухгалтерському рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» по контрагенту ТОВ «БК-Новострой» сум дебіторської заборгованості в розмірі 17576268,72 грн.; поверненням грошових коштів ТОВ «БК-Новострой» в розмірі 17576268,72 грн. на реєстраційний рахунок УКГтаБ ПМР з подальшим перерахуванням їх в дохід державного бюджету (код доходів 21080500).
У іншому випадку, розглянути питання щодо відшкодування шкоди (збитків) заподіяних державному бюджету на суму 17576268,72 грн. з винної особи відповідно до норм статей 130-136 КЗпПУ.
Вимога також містить застереження про те, що у разі неусунення виявлених порушень у встановлений строк, зважаючи на надану КП УКГтаБ ПМР інформацію про вжиті заходи за результатами перевірки закупівель, Східний офіс Держаудитслужби відповідно до норм пунктів 8, 10 статті 10 Закону має право звернутися до суду, а також до органу управління відповідно до постанови КМУ від 29 листопада 2006 року №1637 «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна та фінансових ресурсів» (а.с.72-74 т.1).
Позивач не погодившись з вимогою відповідача, оскаржив таку вимогу до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26 січня 1993 року №2939-XII (далі по тексту - Закон №2939-XII), здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2939-XII головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №43 (далі по тексту - Положення №43), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Підпунктом 3 пункту 4 Положення №43 визначено, що Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.
Згідно із пунктом 7 Положення №43 Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Відповідно до статті 5 Закону 2939-XII контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.
Порядок та підстави проведення органом державного фінансового контролю перевірок закупівель встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, 01.08.2013 року КМУ постановою №631 затвердив Порядок проведення перевірок закупівель Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами і внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України, який визначає підстави та процедуру проведення Держаудитслужбою, її міжрегіональними територіальними органами (далі - орган державного фінансового контролю) перевірок закупівель (далі по тексту -Порядок №631).
Відповідно до пунктів 16-18 Порядку №631 під час проведення перевірки закупівель проводиться документальна та/або фактична перевірка питань програми перевірки закупівель, а також аналіз інформації щодо проведення процедур закупівель, розміщеної в електронній системі закупівель, та інформації, що міститься в державних реєстрах та базах даних, відкритих для доступу органу державного фінансового контролю.
Під час документальної перевірки здійснюється контроль за дотриманням законодавства про закупівлі шляхом вивчення документів замовника. У разі ведення документообігу з використанням електронних засобів зберігання та обробки інформації керівником замовника або уповноваженою ним особою забезпечується безперешкодний доступ посадових осіб органу державного фінансового контролю до електронних документів та у разі потреби подання їх завірених копій на паперовому носії.
Фактична перевірка здійснюється під час проведення перевірки закупівель шляхом інвентаризації, обстеження та контрольного обміру закуплених (отриманих) замовником товарно-матеріальних цінностей, робіт, послуг та проведення інших дій відповідно до повноважень органу державного фінансового контролю. При цьому замовник забезпечує доступ на склади, у сховища, виробничі та інші приміщення, що належать замовнику або використовуються ним.
Посадові особи органу державного фінансового контролю мають право вимагати від керівника замовника або його заступника створення належних умов для проведення фактичної перевірки за участю матеріально відповідальних осіб замовника, а в разі перевірки обсягу виконаних робіт - також представників суб`єкта господарювання - виконавця робіт.
В силу пункту 6 Положення № 43 Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.
Вказані положення кореспондуються з пунктами 7 та 10 статті 10 Закону №2939-XII, за приписами яких органу державного фінансового контролю надається право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
У частині другій статті 15 Закону №2939-XII закріплено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.
Згідно із пунктом 50 Порядку №550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. Стосовно відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Отже, правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки, зокрема обов`язки для свого адресата, а відтак наділена рисами правового акту індивідуальної дії з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься, і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом. 
Спірна вимога контролюючого органу є індивідуально-правовим актом і в силу закону є обов`язковою до виконання підконтрольною установою, якій вона адресована.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №820/3534/16 дійшла висновку, що спір про правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, є публічно-правовим та підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що такий висновок був сформульований Верховним Судом України у постанові від 23 лютого 2016 року по справі № 818/1857/14, і Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цієї позиції.
Аналогічна правова позиція також підтримана і Верховним Судом, зокрема у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 826/3350/17, у якій за наслідками проведеного аналізу сутності завдань і функцій органів фінансового контролю, в тому числі у їх співвідношенні із завданнями адміністративного судочинства (рішення суб`єкта владних повноважень як предмет судового контролю), сформульовано позицію, що рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю.
У постанові від 08 травня 2018 року у справі № 826/3350/17 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення справ, предметом яких є правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, судам належить, виходячи із правової природи письмової вимоги контролюючого органу, враховувати чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. З метою встановлення того, чи контролюючим органом при прийнятті спірної вимоги владні управлінські функції реалізовані у передбачений законом спосіб, суду належить надати правову оцінку змісту вимоги як індивідуально-правового акту.
Отже, з метою дотримання завдань і основних засад адміністративного судочинства суди, які розглядали справу і наділені процесуальними повноваженнями встановлювати і оцінювати фактичні обставини справи, об`єктивно мали право перевірити обґрунтованість доводів позивача щодо дотримання органом фінансового контролю законності при прийнятті спірної вимоги, а також обґрунтованість доводів контролюючого органу щодо того, чи породжує спірна вимога права і обов`язки позивача.
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2018 року у справі №822/2087/17 зазначив, що висновок суду про те, що збитки контролюючим органом можуть бути стягнуті лише в ході відповідного судового процесу (а не шляхом пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги), не спростовує того, що «законна вимога» контролюючого органу, як індивідуально-правовий акт, повинна відповідати вимогам закону в частині її змісту і форми. Саме аналіз змісту вимоги контролюючого органу свідчить про те, чи такі зміст і форма вимоги дотримано та чи породжує така вимога права і обов`язки для підконтрольної установи.
З проведеного вище аналізу сутності завдань і функцій органів фінансового контролю, в тому числі у їх співвідношенні із завданнями адміністративного судочинства (рішення суб`єкта владних повноважень як предмет судового контролю), можливо зробити висновок, що рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю.
Та обставина, що законодавство прямо передбачає порядок реалізації окремо взятого завдання чи функції контролюючого органу, зокрема стягнення збитків у судовому порядку на підставі пункту 10 частини першої статті 10 Закону №2939-XII, з чим кореспондується пункт 50 Порядку №550, жодним чином не відміняє чи спростовує того, що всі рішення, дії чи бездіяльність органів державного фінансового контролю, прийняті або здійснені при реалізації ними їх владних управлінських функцій, можуть бути окремим предметом судового розгляду при поданні відповідного адміністративного позову.
За своєю правовою природою реалізація контролюючим органом компетенції в частині пред`явлення обов`язкових до виконання вимог і в частині здійснення процедури стягнення заподіяних збитків передбачає наявність різних, окремих, незалежних процедур.
Аналогічну правову позицію Верховний Суд застосував, зокрема, у постановах від 12 травня 2022 року у справі №620/4169/20, від 22 жовтня 2020 року у справі №820/3089/17, від 31 травня 2021 року у справі №826/18686/16, від 31 серпня 2021 року у справі №160/5323/20, від 02 листопада 2021 року у справі №420/6808/19.
У справі, що розглядається, зміст спірної вимоги, яка як встановлено вище, є індивідуально-правовим актом, а відтак породжує права і обов`язки для підконтрольної установи, якій вона адресована, полягає в тому, щоб забезпечити відшкодування збитків, встановлених контролюючим органом. Додатково про обов`язковий характер цієї вимоги свідчить застереження в ній про те, що її невиконання є підставою для звернення до суду в інтересах держави.
Проаналізувавши зміст спірної вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що вона не містить вимоги про стягнення збитків хоч і вказує на забезпечення їх відшкодування. Вимога ж в частині зобов`язання позивача розглянути результати проведеної ревізії та питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників, винних у допущених порушеннях, взагалі не вказує на збитки, як вірно зазначив суд першої інстанції.
Водночас ця вимога сформульована на виконання владних управлінських функцій відповідача. Так, пунктом 15 частини першої статті 10 Закону № 2939-XII передбачено, що органи державного фінансового контролю наділені повноваженнями порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях. Також згідно із пунктом 50 Порядку №550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю.
Отже, наведене в сукупності не виключає права підконтрольної установи на перевірку оскаржуваної вимоги в судовому порядку.
Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 22.12.2022 року у справі №826/13003/17.
Водночас суд ураховує сталу практику Верховного Суду, згідно з якою, пункти (частини) вимоги, які вказують на стягнення збитків мають перевірятись у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а не за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. 
Порушення, наведені в акті ревізії, з якими не погоджується позивач у цій справі, досліджуються судом у межах пункту першого оскаржуваної вимоги органу державного фінансового контролю, який стосується розгляду результатів проведеної ревізії та питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників управління, винних у допущених порушеннях.
Так, позивач в позову та апеляційній скарзі посилається на те, що документи, на підставі яких сформовано акт перевірки та, які наведені в додатках до нього, не можуть вказувати на порушення законодавства, оскільки отримані з порушенням порядку, встановленого нормами процесуального права, зокрема, ст.290 Кримінального процесуального кодексу України, з аналізу положень якої виходить, що сторони зобов`язані підтвердити факт надання доступу до матеріалів і з зазначенням найменування таких матеріалів, тобто сторона має описати кожен документ, що, у свою чергу, унеможливить зміну та долучення нових доказів після ознайомлення. Проте, на жодній сторінці акту не має цього підтвердження, що, у свою чергу, ставить під сумнів законність отримання зазначеного документу.
Відповідно до п.17 Порядку №731 аналіз інформації щодо проведення процедур закупівель, розміщеної в електронній системі закупівель, проводиться за місцезнаходженням органу державного фінансового контролю або замовника.
На письмову вимогу посадової особи органу державного фінансового контролю керівник замовника або уповноважена ним особа подає у трьох примірниках завірені копії документів, у тому числі тих, які не розміщено в електронній системі закупівель, що, зокрема, підтверджують факти виявлення порушень.
У разі потреби подання копій бухгалтерських документів забезпечує головний бухгалтер чи його заступник або уповноважена на це посадова особа замовника.
Відповідно до п.22 Порядку №631 з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку замовника орган державного фінансового контролю може проводити зустрічні звірки на підприємствах, в установах та організаціях за процедурою, передбаченою пунктом 26 Порядку проведення інспектування.
Так, під час перевірки позивачем був отриманий запит 31 від 13.05.2024 року щодо надання відповідних первинних документів виконання робіт з реконструкції гуртожитку по вул.Промислова, 9/2 у м.Павлограді Дніпропетровської області (житло для внутрішньо переміщених осіб) за процедурою ID: UA-2023-11-15-010626-а, укладання договору про закупівлю та його виконання.
Суд першої інстанції встановив, що за результатами проведеної процедури закупівлі позивачем з переможцем ТОВ «БК-Новострой» 04.12.2023 року укладено договір №299 з виконання робіт в період з 04.12.2023 року по 24.12.2024 року по об`єкту: «Реконструкція гуртожитку по вул. Промислова, 9/2 у м. Павлоград Дніпропетровської області (житло для внутрішньо переміщених осіб)».
Позивач листом від 13.05.2024 року №01-05/630 надав до перевірки протокол тимчасового доступу до речей і документів, згідно з яким на підставі ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.03.2024 року у справі №180/2047/24 за кримінальним провадженням №42024042120000013 від 22.02.2024 слідчою СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області були вилучені оригінали документів, що стосуються проведення процедури закупівлі за номером ID: UA-2023-11-15-010626-а виконання робіт з реконструкції гуртожитку по вул.Промислова, 9/2 у м.Павлограді Дніпропетровської області (житло для внутрішньо переміщених осіб), укладання договору про закупівлю та його виконання.
Східним офісом Держаудитслужби направлені листи Державній казначейській службі України у м. Павлограді Дніпропетровської області №040406-17/3084-2024 від 14.05.2024 року про надання документів, Павлоградському РВП ГУНП в Дніпропетровській області від 16.05.2024 року №040406-15/3190-2024 про надання тимчасового доступу до вилучених документів, Павлоградській окружній прокуратурі №040406-17/3223-2024 від 17.05.2024 року про сприяння у наданні тимчасового доступу до вилучених документів.
Павлоградський РВП ГУНП в Дніпропетровській області листом від 16.05.2024 повідомив відповідача про те, що у провадженні СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42024042120000013 від 22.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.362 КК України, за фактом того, що службові особи Управління комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради, зловживаючи владою та службовим становищем, тобто, умисно, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самих себе чи інших фізичних та юридичних осіб з використанням влади та службового становища всупереч інтересам служби, завдали істотної шкоди охоронюваним законом інтересам держави. В даному кримінальному провадженні Східний офіс Держаудитслужби не є стороною кримінального провадження, тому надати посадовій особі органу державного фінансового контролю можливість тимчасового доступу до оригіналів вищевказаних документів, відповідно до ч.2 ст.159 КПК України, можливо лише на підставі ухвали слідчого судді, суду.
Листом №040406-15/3305 від 23.05.2024 року позивача було проіфнормовано, що СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області надано Східному офісу Держаудитслужби доступ до вилучених документів.
Крім цього, відповідачем у ході перевірки в період з 15.05.2024 року по 28.05.2024 року було проведено зустрічну звірку в ТОВ «БК-Новострой» з метою документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку УКГтаБ ПМР, за результатами якої складена довідка №040406-21/18-р від 28.05.2024 року (а.с.152-164 т.1).
У довідці вказано, що ТОВ «БК-Новострой» було надано запит №1 від 15.05.2024 року щодо надання первинних документів, підтверджуючих здійснення господарських операцій відповідно до укладеного договору про закупівлю. 
У відповідь на запит ТОВ «БК-Новострой» надано лист від 13.05.2024 рокук №48-7730, яким повідомлено, що усі затребувані первинні документи вилучено в порядку ст.93 КПК України СВ Павлоградським РВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Поряд з цим, у довідці також вказано, що 15.05.2024 року в ході проведення зустрічної звірки ТОВ «БК-Новострой» у відповідь на листи, направлені до Павлоградського РВ поліції Дніпропетровської області та Павлоградської окружної прокуратури від 14.05.2024 року №040406-17/3084-2024 та від 17.05.2024 року №040406-17/3223, посадовій особі Східного офісу Держаудитслужби надано тимчасовий доступ до первинних документів фактичного виконання робіт відповідно до договору від 04.12.2023 року №299, переданих Товариством на вимогу ГУНП в Дніпропетровській області Павлоградського районного відділу поліції. Таким чином, зустрічна звірка проводилась на підставі переданих та наданих в ході проведення зустрічної звірки первинних документів, на які є посилання далі за змістом зустрічної звірки.
Як вбачається із довідки зустрічної звірки, звірка проведена на підставі договору від 04.12.2023 року №299, додаткових угод до цього договору, Актів приймання виконання будівельних робіт ф. КБ-2в тощо, які відображені в додатках до цієї довідки.
Інформацію щодо цієї зустрічної звірки викладено на сторінках 21-23 акту перевірки від 14.06.2024 року №040406-25/23.
Відповідно до ст.14 Закону № 2939-XII працівники правоохоронних органів зобов`язані сприяти службовим особам органу державного фінансового контролю у виконанні їх обов`язків.
Пунктом 11 частини 1 статті 10 Закону №2939-XIІ передбачено, що органу державного фінансового контролю надається право одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, інших юридичних осіб та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців документи, матеріали, інформацію, у тому числі з обмеженим доступом, необхідні для виконання покладених на нього завдань, зокрема інформацію з обмеженим доступом, з урахуванням вимог до забезпечення захисту інформації.
Згідно із п.24 Порядку №631 для здійснення на належному рівні контролю за дотриманням законодавства у сфері закупівель посадові особи органу державного фінансового контролю мають право одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, інших юридичних осіб та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців - інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на орган державного фінансового контролю завдань.
Наведені вище норми Закону №2939-XIІ та Порядку №631 не містять застережень щодо неможливості одержання контролюючим органом від правоохоронних органів інформації, документів і матеріалів, необхідних для виконання покладених на орган державного фінансового контролю завдань.
В даному випадку контролюючий орган для виконання покладених на нього завдань мав право отримати від правоохоронних органів ознайомлення (тимчасовий доступ) до оригіналів документів, що стосувалися проведення процедури закупівлі, та посилання на які є в акті перевірки.
Доступ до інших матеріалів справи, якто: пояснення осіб, протоколи допитів, висновки експертиз, тощо, відповідачу не надавався, оскільки він не є стороною в кримінальному провадженні.
Таким чином, для здійснення на належному рівні контролю за дотриманням законодавства у сфері закупівель посадові особи органу державного фінансового контролю мають право одержувати, у тому числі від правоохоронних органів, інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на орган державного фінансового контролю завдань.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що перевірка позивача була проведена відповідачем на підставі документів, які були отримані контролюючим органом у порядку та з урахуванням повноважень органів державного фінансового контролю, які визначені нормами чинного законодавства. 
Отже, посилання позивача в апеляційній скарзі про те, що документи, на підставі яких сформовано акт перевірки та, які наведені в додатках до нього не можуть вказувати на порушення законодавства, оскільки отримані з порушенням порядку, встановленого нормами процесуального права, зокрема, ст.290 Кримінального процесуального кодексу України, апеляційний суд вважає безпідставними.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що перевіркою фактично та юридично не перевірено об`єми робіт, товарно-матеріальні цінності, у зв`язку з відсутністю підтверджуючих первинних документів, а також не проведенням відповідачем огляду та обмірів по об`єкту, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як зазначалось вище, такі обставини мають перевірятись у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про відшкодування збитків.
Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що при прийнятті спірної у цій справі вимоги, відповідач діяв обґрунтовано, тобто із врахуванням всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому таке рішення є правомірним, як вірно зазначив і суд першої інстанції.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, апеляційний суд бере до уваги висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якій зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління комунального господарства та будівництва Павлоградської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року в адміністративній справі №160/21715/24 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року в адміністративній справі №160/21715/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко