Справа № 375/2222/25
Провадження № 2/375/13/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Банах-Кокус О.В.,
за участю секретаря судових засідань Потапенко А.В., 
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , 
представник позивача Заліський Б.С., 
треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Рокитнянська селищна рада Київської області в особі служби у справах дітей та сім`ї (органу опіки та піклування) Матинченко Н.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Рокитнянська селищна рада Київської області в особі служби у справах дітей та сім`ї (органу опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У вересні 2025 року ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Заліського Б.С., звернулася до суду, з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Рокитнянська селищна рада Київської області в особі служби у справах дітей та сім`ї (органу опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав.
Позов обґрунтовувала тим, що з лютого 2008 року по жовтень місяць 2010 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 22 жовтня 2010 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 82 від 22 жовтня 2010 року.
Від шлюбі у сторін народилася одна спільна дитина – син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
16 червня 2012 року позивач ОСОБА_1 вийшла заміж за ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_1 від 16 червня 2012 року.
Біологічний батько дитини – ОСОБА_2 ніякої матеріальної допомоги дитині не надає, участі у його вихованні не приймає взагалі, життям дитини, його здоров`ям не цікавиться вже більше десяти років, що свідчить про умисне, вольове небажання останнього приймати участь у вихованні сина. Ніяких перешкод в спілкуванні з дитиною позивач відповідачу жодного разу не чинила. На даний час дитина взагалі не знає свого рідного батька, але знає як батька нинішнього чоловіка позивача – ОСОБА_4 .
Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Фактично син знаходиться на повному її утриманні та утриманні нинішнього чоловіка ОСОБА_4 , який і виконує роль батька. Сину ОСОБА_5 , який мешкає з ними, створені належні умови для проживання дитини, останній забезпечений всім необхідним. 
Відповідно до заяви за підписом ОСОБА_2 , 1988 року народження, останній відмовляється від батьківства (батьківських прав) відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повідомив, що він дійсно більше десяти років не приймає участі у його вихованні. 
З урахуванням зазначеного позивач просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно його неповнолітньої дитини –сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників
Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1735432 від 4 вересня 2025 року, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 9 вересня 2025 року залишено позовну заяву без руху та надано час на усунення недоліків.
Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 23 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10 листопада 2025 року о 10 год 00 хв. 
Цією ж ухвалою витребувано від органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Київської області письмовий висновок щодо розв`язання спору про позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
27 жовтня 2025 року представник органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області – Матинченко Н.М. за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала заяву про вступ у справу як представник. 
10 листопада 2025 року під час проведення підготовчого засідання у зв`язку з неявкою відповідача суд на місці ухвали відкласти підготовче судове засідання до 9 грудня 2025 року о 10 год 00 хв, викликати відповідача шляхом розміщення оголошення на сайті.
10 листопада 2025 року представник органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області – Матинченко Н.М. подала до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи рішення виконавчого комітету № 449 від 6 листопада 2025 року, висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та додаткові матеріали. 
9 грудня 2025 року справу знято з розгляду у зв`язку із знеструмленням електропостачання та відкладено до 11 год 00 хв 14 січня 2026 року.
14 січня 2026 року справу знято з розгляду у зв`язку із знеструмленням електропостачання та відкладено до 11 год 00 хв 19 лютого 2026 року.
19 лютого 2026 року представник органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області – Матинченко Н.М. подала заяву, в якій просила проводити підготовче засідання у даній справі у відсутності представника третьої особи, також зазначила, що не заперечує щодо закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті.
19 лютого 2026 року представник позивача - адвокат Заліський Б.С. подав заяву, в якій просив проводити підготовче засідання у даній справі у відсутності позивача та представника позивача, також зазначив, що не заперечує щодо закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті.
Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 19 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Стислий виклад заперечень відповідача
Відзив на позовну заяву до суду не надходив. 

Позиція сторін у судовому засіданні 
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Вказують на те що, відповідач не цікавиться дитиною, не приймає участі у її вихованні, матеріальну допомогу не надає. 
На запитання суду щодо мети позбавлення відповідача батьківських прав позивач зазначила, що відповідач дитиною не цікавиться, матеріальну допомогу не надає, участі у вихованні та розвитку дитини не приймає. Крім того вона хоче визнати дитину ОСОБА_6 недієздатним, так як він є особою з інвалідністю з дитинства та ІНФОРМАЦІЯ_4 стане повнолітнім. Також зазначила, що хоче, щоб опікуном ОСОБА_7 був її чоловік ОСОБА_4 , оскільки він займається дитиною та фінансового його забезпечує.
Представник позивача – адвокат Заліський Б.С. у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. 
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області – Матинченко Н.М. у судовому засіданні пояснила, що орган опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки у відповідача відсутній намір виховувати дитину, та він більше десяти років не спілкується з сином, не має з ним психоемоційного контакту. 

Встановлені судом фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 22 жовтня 2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 82, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 21 грудня 2011 року.
У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син –  ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 22 травня 2008 року.
Із посвідчення серії НОМЕР_4 виданого 3 жовтня 2024 року та медичного висновку від 29 жовтня 2008 року судом встановлено, що  ОСОБА_3 є особою з інвалідністю.
16 червня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 зареєстровано шлюб, актовий запис № 510, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_9 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 16 червня 2012 року.
Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 7 листопада 2024 року вбачається, що ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , має такий склад сім`ї: дружина – ОСОБА_1 , син – ОСОБА_3 , син – ОСОБА_10 , донька – ОСОБА_11 . У цьому ж акті зазначено, що ОСОБА_4 займається вихованням та матеріальним забезпеченням сина – інваліда ОСОБА_3 з 2010 року та має всі умови, матеріальну базу для виховання та надання належного матеріального забезпечення йому.
Будинок та земельна ділянка з кадастровим номером 3223755100:01:095:0043, площею 0,1427 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає сім`я ОСОБА_9 з дітьми належать на спільній частковій власності (розмір частки 5/6) ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 23 березня 2021 року зареєстрованих у реєстрі за № 572, № 573 та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 249500636 та № 279509449 від 23 березня 2021 року.
6 листопада 2025 року рішенням виконавчого комітету Рокитнянської селищної ради Київської області № 449 від затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
У цьому висновку зазначено, що 21 жовтня 2025 року спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради відвідано родину ОСОБА_1 , яка проживає по АДРЕСА_2 , в будинку, власником якого є ОСОБА_12 . В помешканні зареєстровані та проживають її чоловік ОСОБА_4 та троє дітей, зокрема неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_5 проживає в одній кімнаті з меншим братом, де для них встановлене двоярусне ліжко для сну, письмовий стіл для навчання та шафа для речей. ОСОБА_5 має інвалідність з дитинства. Зі слів мами він зовсім не знає свого рідного батька. Вони розлучились, коли дитині було два роки. У вихованні сина їй допомагає чоловік ОСОБА_4 . Батько хлопчика ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не бере. За висновком комісії для дитини створено належні умови для проживання та розвитку, всім необхідним дитина забезпечена. Виховувати сина від першого шлюбу мамі допомагає її чоловік ОСОБА_13 .
20 жовтня 2025 року ОСОБА_2 в телефонній розмові із спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради повідомив, що понад п`ять років тому виїхав на постійне місце проживання до Польщі, де мешкає із родиною і до тепер. Батько дитини підтвердив, що тривалий час не спілкується з сином та не приділяє йому уваги. Хлопчик виховується в сім`ї мами, яку вона створила з другим чоловіком ОСОБА_14 . Він підтримує свою нотаріальну заяву та наголосив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_7 .
Комісія з питань захисту прав дитини Рокитнянської селищної ради Київської області дійшла висновку, що біологічний батько добровільно пішов із життя своєї дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу його внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання ним освіти, це триває більше десяти років. Батько послідовно заявляє про те, що позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дитини, а він не має наміру брати участі у вихованні сина. Ігнорування батьківськими обов`язками, за відсутності перешкод для реалізації батьківських прав, свідчить про відсутність батька інтересу до власного сина у всіх без винятку аспектах. Батько дитини обрав такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини відсутня, що свідчить про його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 Сімейного кодексу України
Захищаючи права і законні інтереси дитини, виходячи з найкращих інтересів неповнолітнього, виконавчий комітет Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
До висновку долучено довідку адміністрації комунального закладу Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області «Рокитнянський інклюзивно-ресурсний центр» від 27 жовтня 2025 року № 02-12/06 в якій вказано, що відповідно до висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 7 вересня 2023 року № ІРЦ- 85125/2023/455349, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує корекційно-розвиткові та психолого-педагогічні послуги у їхньому центрі. На заняття дитину привозять ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які відповідально ставляться до виховання та цікавляться динамікою розвитку дитини з особливими освітніми потребами. Батько хлопчика ОСОБА_2 до ОСОБА_15 не звертався.
В нотаріальній заяві ОСОБА_2 від 30 вересня 2024 року заначено, що ОСОБА_2 за власним вільним волевиявленням відмовляється від батьківства (батьківських прав) відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та повідомляє, що більше 10 (десяти) років не бере участі у вихованні дитини та не заперечує проти усиновлення дитини громадянином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який є чоловіком матері дитини, постійно проживає з ними однією сім`єю, веде спільне господарство, бере участь у матеріальному забезпеченні, утриманні та вихованні ОСОБА_16 . Батько дитини не заперечує проти усиновлення його неповнолітнього сина ОСОБА_4 . Справу щодо його відмови від батьківства просить розглядати без його участі.

Позиція суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини – дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.
Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю.
Відповідно до частин першої, третьої статті 5 Сімейного кодексу України (далі СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі – Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами один та три статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.
Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.
Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Згідно з пунктом першим статті 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі, шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року вказував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року пункт 86). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства», пункт 87).
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, має оціночний характер, залежить від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей (пункти 15, 16, 18).
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків.
Статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року в справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), вказано, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 8 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 12/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.
В рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини вказував, що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю (рішення у справі «Гнахоре проти Франції»). З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини.
Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. 
Судом досліджена заява відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчена 30 вересня 2024 року, нотаріусом Анною Зегадлович у місті Кракові, із нотаріально засвідченим перекладом з польської мови на українську засвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун А.А., зареєстровано в реєстрі № 3572, просить розглядати справу про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без його участі, не заперечує щодо усиновлення сина ОСОБА_3 громадянином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та просить суд позбавити його батьківських прав, щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відмова від батьківських прав не передбачена нормами чинного в Україні законодавства, а тому відмова ОСОБА_2 від батьківських прав судом до уваги не береться.
Відповідно до статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору має рекомендаційний характер та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. 
Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17.
Питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 було предметом розгляду Рокитнянської селищної ради Київсько області, як органу опіки та піклування.
Вирішуючи даний спір, суд не погоджується з наданим висновком органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Київсько області щодо доцільності позбавлення  ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як вбачається зі змісту даного висновку, такий висновок органу опіки і піклування не є достатньо обґрунтованим, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батька батьківських прав. Даний висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та фактично суперечить інтересам дитини щодо можливості збереження сімейних зв`язків із батьком.
При цьому суд зазначає, що лише самого висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та встановлення факту неналежного виконання батьком свого обов`язку щодо виховання дитини, згідно із положеннями діючого в Україні сімейного законодавства, є недостатнім для позбавлення особи батьківських прав.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Доводи позивача про ненадання відповідачем, який перебуває за кордоном, матеріальної допомоги на утримання дитини, суд не приймає, оскільки вказана обставина в силу положень статті 164 СК України не є підставою для позбавлення особи батьківських прав, адже сама по собі не свідчить про ухилення відповідачем від виконання обов`язків із виховання дитини. Крім того, доказів на підтвердження своїх доводів позивачем до суду надано не було.
На підставі належним чином оцінених доказів суд дійшов висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи ОСОБА_1 не довела. 
Вирішуючи даний спір, суд також враховує і те, що до ОСОБА_2 раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.
Також позивач не довів суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення відповідача батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини.
З урахуванням зазначено, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина – ОСОБА_3 задоволенню не підлягає. Разом з тим, суд вважає за необхіне попередити відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Висновки суду щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для відшкодування позивачу судового збору, сплаченого за подання позову.
Керуючись статтями 13, 76, 77, 81, 89, 141, 259, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ: 

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Рокитнянська селищна рада Київської області в особі служби у справах дітей та сім`ї (органу опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав.
Попередити  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: на АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
Треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:
Рокитнянська селищна рада Київської області в особі служби у справах дітей та сім`ї (органу опіки та піклування), адреса місцезнаходження: вул. Незалежності, 2 селище Рокитне Білоцерківського району Київської області, ЄДРПОУ 04358997.
Повний текст рішення складено 21 квітня 2026 року.

Суддя         О.В. Банах-Кокус