ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2700/26 Справа № 173/2347/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кожевник О.А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі:     головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Свистунової О.В.,  Пищиди М.М.,
за участю секретаря – Триполець В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»
на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2025 року, - 
В С Т А Н О В И В:

08 серпня 2025 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22 травня 2022 року в м. Верхівцеве, станція залізничної дороги Верхівцеве електровоз серії ВЛ11м6 № 501 під керуванням машиніста ОСОБА_3 скоїв наїзд на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер. Внаслідок чого позивачам, тобто матері та батьку спричинено моральну шкоду (а.с.1-7).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , представник позивачів, адвокат Таргоній Вадим Миколайович до Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю – задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.84-86).

Не погодившись з таким рішенням суду, АТ «Українська залізниця» звернулось із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, заявляє вимогу про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.91- 93).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 28 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
Батьками померлого ОСОБА_4 , згідно з копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 16 листопада 2000 року.
Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30 липня 2022 року досудовим розслідуванням встановлено, що 22.05.2022 близько 18:15 годині на пішохідному залізничному переході станції «Верхівцеве», розташованому в м. Верхівцеве, Кам`янського району, Дніпропетровської області, вулиця Привокзальна, будинок № 1, електропотяг № 2940, яким керував машиніст ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який мав 54 вагони та слідував по маршруту Львів-Дніпро порушив правила безпеки руху та експлуатації залізничного транспорту, що спричинило травмування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_2 .
22.05.2022 о 22.55 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшов в КП «ДОКЛМ`ДОР» з діагнозом: відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку III ст., геморагічні забої лівої гемисфери мозочка, стовбуру головного мозку, гостра субдуральна гематома справа, внутрішньошлуночковий крововилив, ішемічні зміни в стовбурі головного мозку, перелом скроневої кістки справа, потиличної кістки справа, перелом основи черепа, гемосинус. (ЖЄО № 3803 від 22.05.2022).
Внаслідок вказаної ДТП, 25.05.2022 о 17.30 годині, перебуваючи у ВАІТ №2 КП «ДОКЛМ`ДОР», після проведення реанімаційних заходів, констатовано біологічну смерть ОСОБА_4 .
Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 2298 від 25.05.2022, смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , настала від крововиливів під оболонки та речовину головного мозку, відкритий перелом основи черепу, відкриту черепно-мозкову травму, пішохід, травмований при зіткненні з поїздом.
Згідно висновку судово-медичного експерта № 2298/1569-Е КЗ «ДОБ СМЕ» ДОР» від 07 07.2022, причиною смерті ОСОБА_4 стала отримана ним відкрита черепно-мозкова травма: забита рана лівої завушної ділянки голови, крововиливи у м`які покрови голови зі сторони внутрішньої поверхні у проекції лобно-скронево-тім`яно-потиличної ділянки ліворуч крововилив у лівому скроневому м`язі, відкритий втиснений перелом у лівій скронево-потиличній ділянці з розповсюдженням численних тріщин на основу черепу, лівобічна субдуральна гематома об`ємом до 50 см. куб., розповсюджені крововиливи під м`які мозкові оболонки великих півкуль головного мозку та мозочку, крововиливи у речовину лобних та лівої скроневої часток головного мозку, крововиливи у стовбур головного мозку, яка у своєму клінічному перебігу призвели до різкого порушення функції дихання та кровообігу, різкого порушення діяльності центральної нервової системи з розвитком двобічної вогнищевої серозно-дескваматичної пневмонії, вираженого застійного венозного повнокров`я внутрішніх органів, набряку легень, вираженого набряку головного мозку, що підтверджується даними судово- медичної експертизи. Описані тілесні ушкодження виникли від ударної дії тупого предмету з обмеженою поверхнею незадовго до моменту надходження постраждалого до лікувального закладу.
15.06.2022 допитано за вказаним фактом в якості свідка ОСОБА_3 , який пояснив, що працює машиністом в локомотивному депо «Нижньодніпровськ-Вузол» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». Так, 22.05.2022 перебуваючи на зміні разом з помічником машиніста ОСОБА_7 , приблизно о 18:10 годині вони прослідували в електровозі ВЛ11М6-501 поїзду № 2940 в складі якого знаходилось 54 порожніх вагони, по 2-й колії ст. Верхівцеве Придніпровської залізниці, з допустимою швидкістю 50 км/год. - без зауважень. По всіх станціях ними подавались звукові сигнали відповідно до інструкції. Ніяких перешкод чи сторонніх осіб на коліях під час руху не було. Коли вони прибули до ст. Дніпро-Головний Придніпровської залізниці, йому на мобільний телефон зателефонував чоловік, який представився працівником поліції та повідомив, що під час руху поїзду по ст. Верхівцеве, хвостовою частиною поїзду (останніми вагонами) було травмовано чоловіка
Постановою слідчого СВ ВП № 3 Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області закрито кримінальне провадження на підставі зібраних доказів, які свідчать про те, що в діях ОСОБА_4 вбачаються порушення правил особистої безпеки при знаходженні на залізничній колії, виходячи з чого слідчий прийшов до висновку, що склад кримінального правопорушення згідно ч. 3 ст. 276 КК України у даному випадку відсутній.
Із протоколів допиту свідків, долучених до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачається, що загиблий біг по колії за ОСОБА_8 під час руху вантажних вагонів перпендикулярно вагонам, після чого загиблий наздігнав ОСОБА_8 , з яким разом упав на між колійне покриття щебеня, відразу після чого, як вже встановлено, ОСОБА_4 впав непритомним на щебень від удару частиною вагону по голові.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач АТ «Українська залізниця» є законним володільцем джерела підвищеної небезпеки, саме воно є суб`єктом, який несе відповідальність, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Факт загибелі людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних, враховуючи те, що згідно з ч.1 ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. 

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Емоції пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть сина стала різкою психотравматичною подією.

Позивачі відчувають біль та страждання пов`язані зі смертю сина, а також сум і жаль з приводу його передчасної втрати, а їх попередній стан не може бути відновлений з часом, оскільки смерть є невиправною витратою.

Судом враховано вимоги розумності, виваженості і справедливості, а також те, що встановити ціну людського життя і повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути, точних критеріїв майнового виразу душевного болю особи.

Дослідивши матеріали справи, висновки суду та доводи апеляційної, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і осоновоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).
Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, обов`язок доведення вини власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.
Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 336/3665/16-ц (провадження № 61-44173св18), від 26 жовтня 2022 року у справі № 243/6516/21 (провадження № 61-4095св22), від 29 травня 2023 року у справі № 283/2536/21 (провадження № 61-2396св23), на які у своїй касаційній скарзі посилається відповідач.
Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).
Згідно із частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Суд першої інстанції, встановивши, що причиною загибелі ОСОБА_4 є особиста необережність постраждалого, обґрунтовано зробив висновок, що ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування. 

Матеріали справи не містять, а судом першої інстанції не встановлено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що обставини щодо спричинення шкоди виникли не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.
Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілих, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачів, суд першої інстанції, з яким погоджується й колегія суддів, зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд правильно врахував факт наявності грубої необережності потерпілого від нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивачів з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у їх життєвих обставинах. При цьому суд виходив із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції як в частині задоволення вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди, так визначений судом розмір матеріальної компенсації моральних страждань позивача.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» – залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2025 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2026 року.

Судді: