ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

31 березня 2026 року 	м.Суми	

Справа №585/2533/24 
Номер провадження 22-ц/816/1844/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Щербаченко М. В. (суддя-доповідач),
суддів - Собини О. І. , Сидоренко А. П. 
за участі секретаря судового засідання - Назарової О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу адвоката МЕНЬКА Дмитра Дмитровича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2026 року, постановлену у місті Ромни у складі судді Євлах О.О., повний текст якої складено 18 лютого 2026 року,
у справі за поданням старшого державного виконавця Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ЦУПРО Інни Петрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника – фізичної особи,
У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та оскаржуваної ухвали суду першої інстанції
18 лютого 2026 року старший державний виконавець Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цупро Інна Петрівна звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання ним своїх зобов`язань за рішеннями суду,
В обґрунтування подання державний виконавець посилається на те, що на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавче провадження №79781235 з примусового виконання виконавчого листа №585/2533/24 від 03.10.2025 року, виданого Роменським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_2 320 040 грн 00 коп. в якості компенсації 50 % вартості проданого автомобіля Toyota Venza, 2010 року випуску, та судовий збір 6358 грн 80 коп. на користь ОСОБА_3 . 09.12.2025 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 16.12.2025 року боржником була подана декларація про доходи та майно боржника фізичної особи, відповідно до якої він не володіє нерухомим та рухомим майно, доходів та коштів не має. 
З моменту відкриття виконавчого провадження боржником борг не сплачується, він ухиляється від виконання своїх зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням. Відомості про перетин державного кордону відсутні, проте він документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон. 
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2026 року подання старшого державного виконавця Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цупро І.П. задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України (без вилучення паспортного документів) фізичну особу - боржника ОСОБА_2 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом Роменського міськрайонного суду Сумської області №585/2533/24 від 03.10.2025 року про стягнення з ОСОБА_2 320 040 грн 00 коп. в якості компенсації 50 % вартості проданого автомобіля Toyota Venza, 2010 року випуску, та судовий збір 6358 грн 80 коп. на користь ОСОБА_3 .
Ухвала суду мотивована тим, що боржник не виконує судове рішення в період виконавчого провадження, не здійснює будь-яких дій для його виконання. Наявність у боржника невиконаних зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням є підставою для тимчасової заборони у праві виїзду за межі України на строк до його повного виконання.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
28 лютого 2026 року представник боржника адвокат Менько Д.Д. подав через електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2026 року та відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цупро І.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом Роменського міськрайонного суду Сумської області №585/2533/24 від 03.10.2025 року.
Апеляційна скарга мотивована тим, що обмеження на виїзд ОСОБА_2 з України є втручанням в його право покидати країну, яке гарантоване пунктом 2 статті 2 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Поклавши в основу судового рішення подання виконавця, в якому міститься лише перелік дій, які він здійснив у процесі виконання судового рішення, суд першої інстанції не проаналізував фактичні обставини справи у контексті національного та міжнародного законодавства. Відсутність у боржника майна та коштів не є підставою для обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Законом не передбачені подібні юридичні санкції за наявності лише факту невиконання зобов`язань. Державним виконавцем не надано належних, достовірних, достатніх доказів, які поза розумним сумнівом могли б свідчити про те, що він вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, умисно ухиляється від виконання, покладених на нього зобов`язань зі сплати боргу, не зазначено як обмеження у праві виїзду за межі України гарантує повернення боргу. Оскільки у боржника відсутнє нерухоме та рухоме майно, доходи та кошти, за виключенням отримуваної пенсії, на яку може бути звернуто стягнення у виконавчому провадженні, правових підстав вважати, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання судового рішення немає.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Старший державний виконавець Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цупро Інна Петрівна та стягувач ОСОБА_3 відзиву на апеляційну скаргу не надіслали. 
Роменський відділ державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив її залишити без задоволення, а ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2026 року - без змін.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
09 грудня 2025 року постановою старшого державний виконавець Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цупро Інна Петрівна було відкрито виконавче провадження ВП №79781235 з примусового виконання виконавчого листа №585/2533/24 від 03.10.2025 року, виданого Роменським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_2 320 040 грн 00 коп. в якості компенсації 50 % вартості проданого автомобіля Toyota Venza, 2010 року випуску, та судовий збір 6358 грн 80 коп. на користь ОСОБА_3 .
Указаною постановою державного виконавця боржника ОСОБА_2 зобов`язано подати протягом 5 робочих днів декларацію про доходи та майно.
16 грудня 2025 року ОСОБА_2 подав декларацію про доходи та майно, в якій вказав, що не має майна та доходів (а.с.155).
Під час виконавчого провадження на запити старшого державного виконавця Цупро І.П. отримано відомості про відсутність доходів за даними Державної податкової служби України та за даними Реєстру застрахованих осіб (а.с.153, 154).
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 має право оренди земельної ділянки на строк до 15.03.2029 на підставі договору укладеного з Роменською міською радою (а.с.152).
ОСОБА_2 документований паспортами громадянина України для виїзду за кордон: серії НОМЕР_1 , виданий 22.09.2016 року та № НОМЕР_2 , виданий 06.10.2025 року (а.с. 159). Під час виконавчого провадження у період з 09.12.2025 по 16.02.2025 року він не перетинав державний кордон України (а.с.157).
Станом на момент звернення старшого державного виконавця Цупро І.П. з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, тобто на 18.02.2026 року, заборгованість за виконавчим листом №585/2533/24 від 03.10.2025 року не сплачена.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (частина третя статті 441 ЦПК України).
Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.
Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.
Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.
У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям:
по-перше, має ґрунтуватися на законі;
по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частини 3 статті 2 Протоколу №4 до Конвенції;
по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто, бути пропорційним меті його застосування).
При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.
Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.
Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань», покладених на боржника рішенням, розуміються будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо), що роз`яснив Верховний Суд України 01 лютого 2013 року при розгляді питань, які виникають в судовій практиці про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.
Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. 
У справі, яка переглядається, звертаючись до суду із поданням старший державний виконавець Цупро І.П. посилалася на те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.
Оскаржувану ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що боржник не виконує судове рішення в період виконавчого провадження, не здійснює будь-яких дій для його виконання. Наявність у боржника невиконаних зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням є підставою для тимчасової заборони у праві виїзду за межі України на строк до його повного виконання.
Проте указаний висновок місцевого суду є помилковим, оскільки сама по собі наявність у боржника невиконаних зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням не є підставою для застосування до боржника тимчасового обмеження його у праві на виїзд за межі України. 
Суд першої інстанції не звернув уваги і не надав правової оцінки тим обставинам, що будь-яких доказів ухилення боржника від виконання рішення суду, а також доказів про реальну можливість боржника виконати зазначене рішення матеріали подання не містять.
Старшим державним виконавцем Цупро І.П. не доведено, що боржник ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання рішення суду, приховує майно та доходи та має реальну можливість виконати свій обов`язок, покладений на нього рішенням суду.
Зокрема, відсутні докази того, що ОСОБА_2 не з`являється на виклики до державного виконавця або ігнорує його вимоги. Не надані докази того, що боржник приховує майно чи доходи, не спростовано відомості, зазначені ним у Декларації про доходи та майно боржника від 16 лютого 2026 року. Старшим державним виконавцем не надано відомості про рахунки боржника у відповідних банках, рух коштів, наявність транспортних засобів, нерухомого майна, права на які набуто до 01 січня 2013 року до запровадження Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Старшим державним виконавцем Цупро І.П. не обґрунтовано, яким чином застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України буде сприяти виконанню рішення суду та погашенню ним заборгованості.
Саме державний (приватний) виконавець зобов`язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина перша та шоста статті 81 ЦПК України).
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що у зв`язку з не доведенням ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання рішення суду, обмеження його у праві виїзду за межі України не можна вважати виправданим і пропорційним.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про обмеження боржника у праві виїзду за межі України, порушивши норми матеріального та процесуального права.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвалу суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 .
Керуючись вимогами статей 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу адвоката МЕНЬКА Дмитра Дмитровича, подану в інтересах боржника ОСОБА_4 - задовольнити.
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Подання старшого державного виконавця Роменського відділу державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ЦУПРО Інни Петрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника – фізичної особи ОСОБА_4 - залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий   	М. В. Щербаченко	

Судді О. І. Собина 

А. П. Сидоренко