Справа № 487/2394/25 
Провадження № 1-кп/487/324/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2026 м. Миколаїв
Заводський районний суд м.Миколаєва, у складі: Головуючого судді – ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Миколаєві, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №12025153030000087 від 27.03.2025, відносно
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Миколаєві, росіянина, громадянина України, має вищу освіту, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у скоєні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України

сторони кримінального провадження
прокурор Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_5 
потерпілий ОСОБА_6 
представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 
обвинувачений ОСОБА_4 

В С Т А Н О В И В: 

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

27.03.2025 року, приблизно о 14-00 годині, більш точний час в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 знаходилися на перехресті вулиць Сінної та Гліба Бабіча у м.Миколаєві, при цьому між ними виник конфлікт, в ході якого, на підставі раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, ОСОБА_4 наніс один удар правою рукою в область обличчя ОСОБА_6 , а після того як потерпілий упав, наніс йому один удар ногою в область обличчя, тим самим спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забою та синця спинки носа, саден в правій щічній ділянці, закритого перелому кісток носа зі зміщенням уламків, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст.125 КК України та визнає його винуватим у нанесені умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку. 

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у скоєнні кримінального проступку за ч.2 ст.125 КК України, а саме в умисному нанесенні потерпілому ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я визнав. Проте заперечував механізм їх спричинення. 

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 який безпосередньо при допиті під час судового розгляду, пояснив, що 27.03.2025 року, перебував біля свого автомобіля, розташованого на перехресті вулиць Сінної та Гліба Бабіча у м.Миколаєві, де знаходився і потерпілий, який керував велосипедом. 
Потерпілий спровокував конфлікт, оскільки безпричинно став висловлюватися відносно нього нецензурною образливою лайкою. 
У свою чергу, він підійшов до потерпілого та наніс йому два ляпаси по обличчю. 
Заперечував нанесення ОСОБА_6 удару ногою по обличчю та той факт, що потерпілий, після нанесення йому ляпасів падав з велосипеду.
Вказав, що у скоєному не розкаюється, враховуючи те, що його дії, в наслідок яких потерпілому були спричинені тілесні ушкодження, були спровоковані негідною поведінкою самого ОСОБА_6 . 
Заявлений потерпілим цивільний позов визнав частково, в частині стягнення 1995 грн. витрат на лікування. Також визнав вимогу потерпілого про стягнення процесуальних витрат на правову допомогу у розмірі 15000 грн.
У задоволені позовних вимог про стягнення 16000 грн. компенсації у зв`язку з втратою працездатності та 49581 грн. моральної шкоди просив відмовити.

Показання потерпілого ОСОБА_6 , який безпосередньо при допиті під час судового розгляду, пояснив, що 27.03.2025 року по обіді, рухався на велосипеді в районі Центрального рину, на перехресті вулиць Сінної та Гліба Бабіча у м.Миколаєві.
Обвинувачений, керував транспортним засобом марки «Форд» чорного кольору та зупинив його в невстановленому для цього місці, перекривши прохід та проїзд. 
Коли ОСОБА_4 вийшов з салону автомобілю, він підійшов до нього та зробив зауваження. В ході словесного конфлікту, обвинувачений наніс йому удар рукою в область обличчя, від якого він упав з велосипеду, при цьому ОСОБА_4 наніс йому ще один удар по обличчю в районі носа, чим саме він не пам`ятає.
Після цього, обвинувачений сів у автомобіль та поїхав. Він піднявся, та дівчата, які працювали у магазині, розташованому неподалік, надали йому першу медичну допомогу, зупинивши кровотечу з носу. 
Зазначив, що злочинними діями обвинуваченого йому було завдано, як матеріальну так і моральну шкоду, яка виразилася у перенесених душевних стражданнях, спричинених необхідністю проходження лікування, порушенням звичного укладу життя, пов`язаного з необхідністю звертатися до правоохоронних органі.
Також, за станом здоров`я, він був непрацездатний, та ніс додаткові матеріальні витрати.
Заявлений цивільний позов підтримав у повному обсязі. Також просив стягнути з обвинуваченого понесені процесуальні витрати на правову допомогу.

Показання свідка ОСОБА_8 , яка безпосередньо при допиті під час судового розгляду пояснила, що працює у магазині-кафетерії в районі Центрального ринку на вул.Сінній у м.Миколаєві.
Весною 2025 року стала свідком конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, як вона зрозуміла, конфлікт виник по тій причині, що ОСОБА_4 , зупинив транспортний засіб таким чином, що ОСОБА_6 не мав змоги проїхати на велосипеді.
В ході конфлікту, ОСОБА_4 наніс потерпілому два удари правою рукою по обличчю, від яких той упав з велосипеду, після чого обвинувачений наніс ОСОБА_6 один удар ногою, але в яку частину тіла вона не бачила.
В послідуючому вона зі своєю колегою, надали ОСОБА_6 , у якого був сильний набряк носа та кровотеча, першу медичну допомогу.

Покази учасників кримінального провадження, щодо обставин події кримінального порушення, підтверджуються та узгоджуються з дослідженими судом, письмовими доказами.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.03.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_6 повідомив дізнавача СД МРУП ГУНП в Миколаївській області, про те, що 27.03.2025 року близько 14-00 години, в районі Центрального ринку за адресою вул.Сінна, 1 в у м.Миколаєві, незнайомий чоловік, спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу.

Висновком судово-медичної експертизи №235 від 02.04.2025 року, проведеної на підставі Постанови старшого дізнавача СД МРУП ГУНП у Миколаївській області від 27.03.2025 року, відповідно до якого: у ОСОБА_6 виявлено тілесні пошкодження у вигляді забою та синця спинки носа, саден в правій щічній ділянці, закритого перелому кісток носа зі зміщенням уламків.
Дані тілесні пошкодження могли утворитися внаслідок не менше ніж двох ударних дій тупими твердими предметами, з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути руки, ноги та інші предмети, з давністю їх утворення до доби до часу огляду.
За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
При нанесені тілесних ушкоджень, потерпілий міг бути звернений передньою поверхнею тіла до нападника.
Утворення тілесних ушкоджень при падінні тіла з положення стоячи на площин, як з приданням тілу прискорення так і без нього, виключається. 

Зворотнім повідомленням КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» №2434, відповідно до якого, ОСОБА_6 , звернувся за медичною допомогою до приймального відділення 27.03.2025 року о 15-30, та йому було встановлено діагноз «Перелом кісток носа».

Довідкою Отоларингологічного відділення УНП ММР «Міська лікарня №4» від 27.03.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_6 , встановлено діагноз «Закритий перелом кісток носа зі зміщенням».

Висновком Мультиспіральної комп`ютерної томографії головного мозку від 27.03.2025 року, проведеної ПП «Медичний центр АРТ», відповідно до якого ОСОБА_6 , встановлено діагноз «Перелом кісток носа».

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.04.2025 року, за участю потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до якого потерпілий упізнав ОСОБА_4 , як особу який 27.03.2025 року близько 14:00, на перехресті вулиць Сінна та Гліба Бабіча у м.Миколаєві, спричинив йому тілесні ушкодження.

Протоколом слідчого експерименту з додатком, а саме DVD-диском з відеозаписом вказаної слідчої дії, проведеного 03.04.2025 року за участю потерпілого ОСОБА_6 , під час якого потерпілий детально повідомив та відтворив обставини та механізм спричинення йому 27.03.2025 року, обвинуваченим ОСОБА_4 на перехресті вулиць Сінної та Гліба Бабіча у м.Миколаєві, тілесних ушкоджень, шляхом нанесення ударів по обличчю та в область носа.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.04.2025 року, за участю свідка ОСОБА_8 , відповідно до якого свідок упізнала ОСОБА_4 , як особу який 27.03.2025 року близько 14:00, на перехресті вулиць Сінна та Гліба Бабіча у м.Миколаєві, біля кафе «Самарканд» спричинив тілесні ушкодження потерпілому.

Протоколом слідчого експерименту з додатком, а саме DVD-диском з відеозаписом вказаної слідчої дії, проведеного 01.04.2025 року за участю свідка ОСОБА_8 , під час якого свідок детально повідомила та відтворила обставини та механізм спричинення потерпілому 27.03.2025 року, обвинуваченим ОСОБА_4 на перехресті вулиць Сінної та Гліба Бабіча у м.Миколаєві, тілесних ушкоджень. 

Вказані докази, суд визнає належними, допустимими та достовірними, а їх взаємозв`язок достатнім та взаємоузгодженим, в розумінні критерію «поза розумним сумнівом» на підтвердження встановлених обставин та механізму заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 ..

Заперечення ОСОБА_4 , факту нанесення потерпілому удару ногою в область обличчя, та твердження про те що він наніс ОСОБА_6 лише два ляпаси, суд приймає критично, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених по справі доказів, а саме показами потерпілого, свідка ОСОБА_8 , які підтвердили факт нанесення ОСОБА_4 потерпілому удару ногою в область обличчя.
Окрім того, слід зазначити, що тілесне ушкодження у вигляді перелому кісток носа зі зміщенням, могло утворитися в наслідок нанесення удару зі значною силою, а отже враховуючи покази потерпілого та свідка, щодо механізму нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 було нанесено два удари потерпілому, один з яких саме ногою. 

Суд не кладе в основу доведення пред`явленого обвинувачення, надані прокурором письмові докази, а саме Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.04.2025 року за участю свідка ОСОБА_9 , Протокол слідчого експерименту з додатком, а саме DVD-диском з відеозаписом вказаної слідчої дії, проведеного 01.04.2025 року за участю свідка ОСОБА_10 , оскільки стороною обвинувачення не було забезпечено участь вказаного свідка в судовому засіданні, з метою її безпосереднього допиту перед судом.
Правило недопустимості позасудових свідчень визначене законодавцем для забезпечення низки фундаментальних прав особи в контексті права на справедливий судовий розгляд, передбачений, зокрема, ст. 6 згаданої вище Конвенції, про це йшлося в низці рішень Європейського суду з прав людини, зокрема від 06.10.2015 року у справі «Карпюк та інші проти України», від 19.11.2008 року у справі «Колесник проти України.
Таким чином, друге речення ч. 4 ст. 95 КПК України свідчить про те, що позасудові показання, зокрема викладені у протоколі проведення слідчого експерименту, які не були підтверджені в судовому засіданні, прямо визнаються недопустимими, що передбачено також й усталеною практикою Верховного Суду (зокрема постановою від 13.03.2025 року у справі №192/857/19).

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. 
З урахуванням положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. 
Зазначені положення кримінального законодавства узгоджуються зпозицією ЄСПЛ, викладеною у справі «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету – покарання і стримування від вчинення нових злочинів. 
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу… Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо. 

Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого.

Так ОСОБА_4 , з урахуванням положень ст.12 КК України вчинив кримінальний проступок, проти здоров`я особи.
Обвинувачений раніше не судимий, притягувався до адміністративної відповідальності за ст.ст.122, 192 КУпАП.
На обліку у лікарів нарколога та психіатра в КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради не перебуває.

Відповідно до положень ст..65 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості та вимог, щодо індивідуалізації та достатності покарання для виправлення засудженого та запобігання скоєнню ним нових кримінальних правопорушень, з врахуванням вищезазначених обставин, суд при обрані виду та міри покарання, вважає за необхідне та достатнє призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді пробаційного нагляду у межах санкції ч.2 ст.125 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України.

У кримінальному проваджені потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого 17995 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 49581 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
При вирішенні заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За положеннями відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 року у справі № 3-51гс14.
Разом з тим позивач має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
Відповідно до положень ч.1 ст..1195 ЦК України – особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому витрати на лікування.
Потерпілим документально підтверджено придбання ліків та проведення кт-обстеження на суму 1995 грн. (Чек №51628 від 27.03.2025 та Квитанція до прибуткового касового ордеру №1 від 27.03.2025 року), яка і підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 ..

Окрім того, ОСОБА_6 просить стягнути з обвинуваченого 16000 грн. компенсації у зв`язку з втратою працездатності.
За положеннями ч.ч.1,2 ст.1195 ЦК України, особа, яка завдала шкоди каліцтвом або им ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності.
У разі ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку, що для виникнення у потерпілого права на відшкодування втраченого заробітку (доходу) обов`язковою умовою є факт втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності.
За своїм характером втрата працездатності може бути стійкою або тимчасовою.
Частиною першою статті 1197 ЦК України, зокрема, встановлено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
Таким чином, для обрахунку суми відшкодування необхідно встановити ступінь втрати потерпілим загальної працездатності. (Постанова ВП ВС від 05.10.2025 року у справі №906/1318/19.  
Разом з тим, згідно до Висновку судово-медичної експертизи №235 від 02.04.2025 року, тілесні ушкодження потерпілого відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Втрату працездатності ОСОБА_11 , вказаним висновком не встановлено.
Потерпілим суду не було надано доказів, які б підтвердили факт втрати ним працездатності та її ступінь., а отже не було доведено заявлену позовну вимогу у цій частині, що є підставою для відмови у її задоволені. 

Відповідно до вимог ст. 23 ч. 2, ст. 1167 ЦК України, моральна шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню, якщо шкода заподіяна знівеченням або ушкодженням здоров`я. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала внаслідок знівечення або пошкодження здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення.
Зі статті 23 ЦК України вбачається, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
З роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб.
Згідно з п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Так, зі встановлених обставин кримінального провадження, вбачається, що тілесні ушкодження завдані потерпілому ОСОБА_4 , стали джерелом як фізичних страждань так і негативних емоцій. Таким чином потерпілому завдано моральну шкоду, яка виразилася у порушенні звичного укладу життя, пов`язаного з перенесеним фізичним болем, необхідністю застосовувати додаткових зусиль та витрачання часу на звернення за медичною допомогою та правоохоронних органів. З урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, яких зазнав потерпілий, ступеню вини ОСОБА_4 , обставин конфлікту, який виник між потерпілим та обвинуваченим, характеру нанесених ударів, один з яких обвинуваченим було здійснено ногою в обличчя потерпілого, та з огляду на вимоги розумності і справедливості суд вважає, що моральну шкоду, яку належить стягнути з обвинуваченого, слід визначити у розмірі 14 000 грн..
Суд наголошує на тому, що визначений потерпілим розмір моральної шкоди в сумі 49581 грн., не відповідає його моральним стражданням у зв`язку з отриманими ним тілесними ушкодженнями та призведе до безпідставного збагачення потерпілого. До того ж потерпілим не надано суду доказів, які б доводили його моральні страждання на заявлену суму.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Згідно з приписами п.1 ч.1 ст.118, ч.2 ст.120 КПК України до процесуальних витрат віднесено витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги представника потерпілого, які надають правову допомогу за договором.
На підтвердження процесуальних витрат, пов`язаних з оплатою допомоги представника потерпілого, суду надано договір від 27.03.2025 року про надання правничої допомоги, детальний опис виконаних робіт (надання послуг) за договором від 09.04.2025 року, акт здачі-прийняттявиконаних послуг №1 від 09.04.2025 року; квитанцію до прибуткового касового ордеру №1 від 09.04.2025 року, про сплату потерпілим 15000 грн. 
Обвинуваченим клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката заявлено не було, тому з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь потерпілого 15000 грн понесених ним документально підтверджених процесуальних витрат.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст..ст.2,7,368,369,373,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального проступку передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на один рік.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки передбачені ч.2 ст.59-1 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації відповідно до ст.49-2 КВК України.

Цивільний позов ОСОБА_6 – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 1995 грн. витрат на лікування та 14000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 
У задоволенні позовної заяви в частині стягнення компенсації у зв`язку з втратою працездатності – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн.. 

На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. 

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя          ОСОБА_1