Справа № 444/3146/22 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р. Й. 
Провадження № 22-ц/811/3871/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Костюк С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 11 грудня 2024 року,- 
ВСТАНОВИВ:

у лютому 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинамирішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на землю 
В обгрунтування вимог заяви покликається на те, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 03 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 18 червня 2024 року, визнано недійним державний акт на право власності на землю серія ЛВ № 012438 від 28 червня 2002 року, виданий ОСОБА_1 на підставі рішення 8-ої сесії II демократичного скликання Лавриківської сільської ради народних депутатів від 04 травня 2001 року № 4 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0.8434 га, розташованої на території с. Городжів Лавриківської сільської ради, цільове призначення – для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 126. Як на підставу для ухвалення вищезазначеного рішення суду суд першої інстанції посилався на постанову Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року, якою визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на земельні ділянки площею 1.2547 га, розташовані на території села Городжів Жовківського району Львівської області цільове призначення – для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого селянського господарства відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія ЛВ №012438 від 28 червня 2002 року, виданого на підставі рішення VIII сесії III-го демократичного скликання Лавриківської сільської ради народних депутатів від 04 травня 2001 року № 4. Однак постановою Верховного Суду від 31 липня 2024 року постанову Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на земельну ділянку скасовано, тобто ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання за ним права власності на вищезазначені земельні ділянки. Скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду, є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. З наведених підстав просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову. 
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 11 грудня 2024 рокузаяву ОСОБА_3 про перегляд рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03.01.2024 року у цивільній справі № 444/3146/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на землю за нововиявленими обставинами – задоволено.
Скасовано рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 січня 2024 року у справі № 444/3146/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про визнання недійсним державного акта на право приватної власності, яким визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 від 28 червня 2002 року, виданий ОСОБА_1 на підставі рішення 8-ої сесії ІІ-го дем. скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 4 травня 2001 року № 4 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,8434 га, розташованої на території села Городжів Лавриківської сільської ради, цільове призначення – обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 126.
Ухвалено нове рішення.
У позовних вимогах ОСОБА_1 про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 від 28 червня 2002 року, виданого ОСОБА_1 на підставі рішення 8-ої сесії ІІ-го демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 4 травня 2001 року № 4 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,8434 га, розташованої на території села Городжів Лавриківської сільської ради, цільове призначення - обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 126 - відмовлено.
Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що постановою Верховного Суду від 31 липня 2024 року скасовано постанову Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року лише в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку та залишено в силі в цій частині рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 травня 2022 року, змінено його мотивувальну частину, яку викладено в редакції цієї постанови, а в задоволенні позову в частині визнання права власності на земельну ділянку відмовлено у зв`язку з обранням неналежного (неефективного) способу захисту. Зазначає, що вимога про визнання права власності на земельну ділянку площею 1.2547 га за ОСОБА_1 заявлена позивачем безпідставно, оскільки його право на земельну ділянку ніким не оспорювалося, а постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року не містить висновків про те, що у ОСОБА_1 відсутні законні права та підстави на земельну ділянку площею 1.2547 га. Крім того, судом не враховано, що постанова Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року скасована постановою Верховного Суду від 31 липня 2024 року лише в частині позовних вимог про визнання права власності, і вона була не єдиним доказом у даній справі, на підставі якого ухвалено рішення суду, про перегляд якого звернулася ОСОБА_3 , а лише одним з доказів, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги і на яку посилався суд першої інстанції при ухваленні рішення суду. Копія наданого відділом у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області державного акту на право приватної власності на землю не відповідає примірнику державного акта на право приватної власності на землю, наявного у ОСОБА_1 , що суперечить нормам законодавства, чинним на момент видачі ОСОБА_1 державного акта. Зокрема, у державному акті, наданому відділом у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області зазначено, що такий видано ОСОБА_1 , який мешкає по АДРЕСА_1 , однак такої вулиці в селі Городжів не існує, а крім того, зазначено, що такий акт видано на підставі рішення 8-ої сесії II демократичного скликання Лавриківської сільської ради народних депутатів від 04 травня 2001 року, однак рішення сесій II демократичного скликання приймалися в період з 1994 до 1998 року, що саме по собі унеможливлює прийняття такого рішення у 2001 році. У державному акті наявне виправлення, а саме, закреслено номер, за яким акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та рукописним текстом дописано «читати 126» і скріплено підписом та печаткою голови Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області, незважаючи на те, що усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються, а заповнення документа здійснюється з використанням комп`ютерної техніки. З наведених підстав просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами передбачено у статтях 423–429 глави 3 розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України.
Передбачений главою 3 розділу V ЦПК України перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими або виключними обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому суд перевіряє наявність чи відсутність для цього правових підстав.
Згідно із частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
– істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
– встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у справі;
– скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України підставою для перегляду за нововиявленими обставини є скасування судового рішення , яке стало підставою для ухвалення судового рішення , що підлягає перегляду. 
Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Визначена чинним ЦПК України процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами передбачає процесуальні обмеження, які полягають у тому, що суд переглядає раніше прийняте рішення в межах, в яких нововиявлені обставини впливають на його суть; суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина п`ята статті 423 ЦПК України).
При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться у статтях 424, 2426 ЦПК України.
Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що підстави повинні виникнути після ухвалення рішення у справі (істотні обставини стали відомі стороні після ухвалення рішення, скасовано рішення, яке стало підставою для ухвалення іншого рішення, встановлені факти завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів після ухвалення незаконного рішення тощо).
Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 січня 2024 року у справі № 444/3146/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про визнання недійсним державного акта на право приватної власності, яким визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 від 28 червня 2002 року, виданий ОСОБА_1 на підставі рішення 8-ої сесії ІІ-го дем. скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 4 травня 2001 року № 4 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,8434 га, розташованої на території села Городжів Лавриківської сільської ради, цільове призначення - обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 126 та ухвалюючи нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова Львівського апеляційного суду, яка була підставою для ухвалення судового рішення, про перегляд якого звернулася заявниця, скасована постановою Верховного Суду від 31 липня 2024 року.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Матеріалами справи підтверджується, що в провадженні Жовківського районного суду Львівської області перебувала справа № 444/3146/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 від 28 червня 2002 року, виданого ОСОБА_1 на підставі рішення 8-ої сесії ІІ-го демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 4 травня 2001 року № 4 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,8434 га, розташованої на території села Городжів Лавриківської сільської ради, цільове призначення - обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, зареєстрованого у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 126.
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 03 січня 2024 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 18 червня 2024 року у справі № 444/3146/22, визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28 червня 2002 року, виданий ОСОБА_1 на підставі рішення 8-ої сесії II демократичного скликання Лавриківської сільської ради народних депутатів від 04 травня 2001 року № 4 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,8434 га, розташованої на території с. Городжів Лавриківської сільської ради, цільове призначення – обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 126.
Ухвалюючи вищезазначені судові рішення, як на підставу для їх ухвалення, суди, окрім іншого, посилалися на постанову Львівського апеляційного суду від 08.06.2023 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 травня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено, визнано за ОСОБА_1 права приватної власності на земельні ділянки площею 1,2547 га, розташовані на території села Городжів, Жовківського району Львівської області, цільове призначення-обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року, виданого на підставі рішення VIII сесії III-го демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001 року за № 4; зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою, розташованою в АДРЕСА_2 , площею 0,6953 га, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28 червня 2002 року Лавриківської сільської Ради народних депутатів шляхом демонтажу самовільно встановленої ОСОБА_3 огорожі, позначеної в державному акті від літери А до літери Б.
Постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 31 липня 2024 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку скасовано та залишено в силі в цій частині рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 травня 2022 року, змінивши його мотивувальну частину, яку викладено в редакції цієї постанови Верховного Суду. В іншій частині постанову Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року залишено без змін.
Звертаючись до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на землю, заявник ОСОБА_3 , як на підставу для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, посилалася на те, що постанова Львівського апеляційного суду, яка була підставою для ухвалення судового рішення, про перегляд якого звернулася заявниця, скасована постановою Верховного Суду від 31 липня 2024 року.
Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Задоволення заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовківського районного суду Львівської області 03 січня 2024 року у справі №444/3146/22, суд першої інстанції мотивував тим, що Верховним Судом скасовано постанову Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівської області, ОСОБА_3 про визнання за ним права приватної власності на земельні ділянки площею 1,2547 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 від 28.06.2002 року, зареєстрованого у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 115, залишено в силі в цій частині рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 травня 2022 року, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 1.2547 га, і оскільки саме ця постанова Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року була підставою для ухвалення рішення Жовківським районним судом Львівської області від 03 січня 2024 року у справі № 444/3146/22, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 18 червня 2024 року, то рішення Жовківського районного суду Львівської області 03 січня 2024 року у справі №444/3146/22, підлягає перегляду за нововиявленими обставинами на підставі пункту 1 частини 3 статті 423 ЦПК України. 
Тобто, суд першої інстанції вважав, що оскільки постанова Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку площею 1,2547 га скасована, і в цій частині позовних вимог залишено в силі рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 травня 2022 року, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 1.2547 га, то це є підставою для перегляду за нововиявленими обставинами рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 січня 2024 року.
Разом з тим суд першої інстанції не врахував наступне.
З резолютивної частини постанови Верховного Суду від 31 липня 2024 року вбачається, що постанову Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року скасовано лише в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Добросинсько –Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання за ним права приватної власності на земельну ділянку та залишено в силі в цій частині рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 травня 2022 року, змінивши його мотивувальну частину, яку викладено в редакції постанови Верховного Суду від 31 липня 2024 року. 
Аналізуючи зміст мотивувальної частини рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 травня 2022 року, а саме мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права приватної власності на земельну ділянку площею 1.2547 га, що розташована на території села Городжів Львівського (раніше Жовківського) району Львівської області, цільове призначення – обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ №012438 від 28.06.2002 року, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги у зв`язку з її недоведеністю та необґрунтованістю. 
Разом з тим, суд касаційної інстанції, залишаючи в силі рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 травня 2022 року, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права приватної власності на земельну ділянку площею 1.2547 розташовану на території села Городжів Львівського (раніше Жовківського) району Львівської області, цільове призначення – обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ №012438 від 28.06.2002 року, виданого на підставі рішення У111 сесії 111 –го демократичного скликання Лавриківської сільської ради народних депутатів від 04.05.2001 року за №4 та зареєстрованого у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №115, вважав правильним висновок суду першої інстанції про відмову ОСОБА_1 в задоволенні цієї позовної вимоги, однак дійшов висновку про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги з інших підстав, що вважав підставою для зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, яку слід викласти в цій частині редакції постанови Верховного Суду. 
Зі змісту постанови Верховного Суду від 31 липня 2024 року, постановленої за результатами касаційного перегляду постанови Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівської області, ОСОБА_3 про визнання за ним права приватної власності на земельні ділянки площею 1,2547 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 від 28.06.2002 року, зареєстрованого у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 115 та залишення в силі в цій частині рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 травня 2022 року, Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір, суд не врахував, що вимога про визнання права власності на земельну ділянку не є належним способом захисту порушеного права.
Тобто, обґрунтовуючи підстави для часткового скасування постанови Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року та відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права приватної власності на земельні ділянки площею 1,2547 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 від 28.06.2002 року, Верховний Суд не погодився з відмовою суду першої інстанції в задоволенні цієї позовної вимоги з підстав недоведеності та необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 , а дійшов висновку про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, а обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. 
Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 січня 2024 року та ухвалюючи за результатами перегляду нове судове рішення, суд першої інстанції не врахував те, що суд касаційної інстанції не вважав безпідставними та необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права приватної власності на земельні ділянки площею 1,2547 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 від 28.06.2002 року та не ухвалював судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 саме з підстав їх необґрунтованості та безпідставності.
Залишаючи в силі в цій частині позовних вимог рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 травня 2022 року, Верховний Суд у постанові від 31 липня 2024 року змінив мотивувальну частину рішення суду, виклавши її в редакції постанови Верховного Суду, згідно з якою підставою для відмови в задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_1 є обрання позивачем неефективного способу захисту. 
А відтак, єдина підстава, яка зазначена в постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі №444/1831/20, як підстава для відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права приватної власності на земельні ділянки площею 1,2547 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 від 28.06.2002 року та скасування постанови Львівського апеляційного суду в частині задоволення цієї позовної вимоги ОСОБА_1 , є обрання позивачем неналежного способу захисту. 
Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 січня 2024 року, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що постанова Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року, якою скасовано рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 травня 2022 року щодо відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою, шляхом демонтажу самовільно встановленої ОСОБА_3 огорожі, яка проходить по межі від Г до А (землі загального користування) по АДРЕСА_2 ), Верховним Судом залишена силі.
Тобто, суд першої інстанції безпідставно не врахував те, що постанова Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року скасована Верховним Судом не в цілому, а лише в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівської області, ОСОБА_3 про визнання за ним права приватної власності на земельні ділянки площею 1,2547 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 від 28.06.2002 року, в іншій частині постанова Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року залишена в силі. 
Судом першої інстанції не надано оцінки тій обставині, що постанова Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року в частині зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою, розташованою в АДРЕСА_2 , площею 0,6953 га, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28 червня 2002 року Лавриківської сільської Ради народних депутатів шляхом демонтажу самовільно встановленої ОСОБА_3 огорожі, позначеної в державному акті від літери А до літери Б – залишена без змін.
Суд першої інстанції також не врахував мотиви, з яких суд касаційної інстанції дійшов висновку про скасування постанови Львівського апеляційного суду в частині позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права приватної власності на земельну ділянку, зазначивши про те, що суд апеляційної інстанції не врахував те, що вимога про визнання права власності на земельну ділянку не є належним способом захисту порушеного права, а тому вважав, що в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині слід було відмовити саме з цих підстав. 
Суд першої інстанції не врахував, що постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року не містить висновків суду про недоведеність чи необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права приватної власності на земельні ділянки площею 1,2547 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 від 28.06.2002 року, не містить висновків про безпідставність цих позовних вимог ОСОБА_1 . 
Мотивувальна частина постанови Верховного Суду не містить висновків суду щодо обставин, які впливають на суть рішення суду, про перегляд якого за нововиявленими обставинами звернулася ОСОБА_3 . 
Скасування судового рішення (пункт 3 частини 2 статті 423 ЦК України) може бути визнано нововиявленою обставиною лише у випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча й прямо не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору.
Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв`язку судових рішень, зокрема, із того, між рішеннями має існувати матеріально – правовий зв`язок, факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи (пункт 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами»).
У постанові від 31 липня 2024 року Верховний Суд зазначив, що «установивши факт самовільного захоплення ОСОБА_3 частини належної позивачу ( ОСОБА_1 ) земельної ділянки шляхом облаштування на спільній межі огорожі, про що зазначено у висновку експерта за результатом проведення земельно – технічної експертизи від 27 березня 2023 року №82/22, що безпосередньо порушує права позивача як власника, адже унеможливлює реалізацію ним своїх прав, апеляційний суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, а отже, і про їх задоволення у спосіб зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом демонтажу самовільно встановленої ОСОБА_3 , огорожі, яка проходить по межі, позначеній в державному акті від літ. «А» до літ. «Б». При цьому колегія суддів зауважила, що ОСОБА_3 , не надала доказів, які спростовували б обставини, якими обґрунтовано ці позовні вимоги». 
Колегія суддів вважає, що Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції щодо підставності позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою, розташованою в АДРЕСА_2 , площею 0,6953 га, тобто земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28 червня 2002 року Лавриківської сільської Ради народних депутатів шляхом демонтажу самовільно встановленої ОСОБА_3 огорожі, позначеної в державному акті від літери А до літери Б.
Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 січня 2024 року, суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду щодо підстав для залишення в силі постанови Львівського апеляційного суду про задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою, розташованою в АДРЕСА_2 , площею 0,6953 га, не врахував встановлених судом апеляційної інстанції обставин належності ОСОБА_1 на праві власності земельної ділянки площею 0.6953, яка є однією із належних ОСОБА_1 земельних ділянок загальною площею 1.2547 га, оскільки постанова Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року скасована лише частково.
При перегляді апеляційним судом рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 травня 2022 року, яким вирішувались позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права приватної власності на земельні ділянки площею 1,2547 га, розташовані на території села Городжів, Жовківського району Львівської області, цільове призначення-обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року, виданого на підставі рішення VIII сесії III-го демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001 року за № та зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою, розташованою в АДРЕСА_2 , площею 0,6953 га, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28 червня 2002 року Лавриківської сільської Ради народних депутатів шляхом демонтажу самовільно встановленої ОСОБА_3 огорожі, позначеної в державному акті від літери А до літери Б, судом апеляційної інстанції встановлено, що у ОСОБА_1 наявний оригінал державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438, виданого Лавриківською сільською радою 28 червня 2022 року на підставі рішення У111 сесії 111 демократичного скликання Лавриківської сільської ради 04.05.2001 за №4, яким йому передана у приватну власність земельні ділянка площею 1.2547 га, яка розташована га території с. Городжів, як зазначено в акті він зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №115.
У матеріалах справи також міститься інший оригінал державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438, виданого на ім`я ОСОБА_1 . Лавриківською сільською радою 28 червня 2022 року на підставі рішення 8-ої сесії 11 демократичного скликання Лавриківської сільської ради від 4 травня 2001 року за №4, яким йому передана у приватну власність земельна ділянка площею 0.8434 га, яка розташована на території с. Городжів, як зазначено в акті він зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №126.
З обох державних актів вбачається, що земельна ділянка складається з чотирьох різних земельних ділянок, і окрім різниці в загальній площі земельної ділянки за цими актами, наявні розбіжності в площі лише в одній із чотирьох земельних ділянок, суміжним землекористувачем за якою є ОСОБА_3 .
Так, в наявному у позивача державному акті площа такої земельної ділянки становить 0.6953 га, а в державному акті, наявному в матеріалах справи, площа цієї земельної ділянки становить 0.2840 га.
Тобто, обидва державні акти на право приватної власності на землю мають однакові номери, видані однією і тією ж датою, із зазначенням одного і того ж рішення Лавриківської сільської ради №4 від 04 травня 2001 року, тільки із зазначенням різних демократичних скликань. 
Земельна ділянка площею 0.6953 га зазначена як одна із земельних ділянок у Державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438, виданому Лавриківською сільською радою 28 червня 2022 року на підставі рішення У111 сесії 111 демократичного скликання Лавриківської сільської ради 04.05.2001 за №4, на земельну ділянку площею 1.2547 га, яка розташована га території с. Городжів, оригінал якого знаходиться у ОСОБА_1 .
Залишаючи без змін постанову Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою, розташованою в АДРЕСА_2 , площею 0,6953 га, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28 червня 2002 року Лавриківської сільської Ради народних депутатів шляхом демонтажу самовільно встановленої ОСОБА_3 огорожі, позначеної в державному акті від літери А до літери Б, Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, про їх задоволення у спосіб зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом демонтажу самовільно встановленої ОСОБА_3 , огорожі, яка проходить по межі, позначеній в державному акті від літ. «А» до літ. «Б».
Колегія суддів звертає увагу на те, що саме у державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438, виданого Лавриківською сільською радою 28 червня 2022 року на підставі рішення У111 сесії 111 демократичного скликання Лавриківської сільської ради 04.05.2001 за №4, на земельну ділянку площею 1.2547 га, яка розташована га території с. Городжів, оригінал якого знаходиться у ОСОБА_1 , позначена межа від літ. «А» до літ. «Б», суміжним землекористувачем якої є саме ОСОБА_3 .
Задовольняючи касаційну скаргу ОСОБА_3 та скасовуючи постанову Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року в частині задоволення апеляційним судом позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_1 права приватної власності на земельні ділянки площею 1,2547 га, розташовані на території села Городжів, Жовківського району Львівської області, цільове призначення-обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року, виданого на підставі рішення VIII сесії III-го демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001 року за № 4, Верховний Суд, залишаючи без змін постанову Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою, розташованою в АДРЕСА_2 , площею 0,6953 га, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28 червня 2002 року Лавриківської сільської Ради народних депутатів шляхом демонтажу самовільно встановленої ОСОБА_3 огорожі, позначеної в державному акті від літери А до літери Б, погодився з висновками суду апеляційної інстанції про порушення ОСОБА_3 прав позивача, як власника земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_2 площею 0.6953 га, яка є однією із чотирьох земельних ділянок, зазначених у державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438, виданому Лавриківською сільською радою 28 червня 2022 року на підставі рішення У111 сесії 111 демократичного скликання Лавриківської сільської ради 04.05.2001 за №4, яким йому передана у приватну власність земельні ділянка площею 1.2547 га, що розташована на території с. Городжів.
Тобто Верховний Суд, частково скасовуючи постанову Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року, фактично погодився з висновками Львівського апеляційного суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_3 перешкод у користуванні земельною ділянкою, який задовольнив цю позовну вимогу беручи до уваги саме державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438, виданий Лавриківською сільською радою 28 червня 2022 року на підставі рішення У111 сесії 111 демократичного скликання Лавриківської сільської ради 04.05.2001 за №4, яким підтверджується передача ОСОБА_1 у приватну власність саме земельних ділянок загальною площею 1.2547 га, що розташовані на території с. Городжів.
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 03 січня 2024 року, про перегляд якого за нововиявленими обставинами звернулася ОСОБА_3 , було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28 червня 2002 року, виданого ОСОБА_1 на підставі рішення 8-ої сесії II демократичного скликання Лавриківської сільської ради народних депутатів від 04 травня 2001 року № 4 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,8434 га, розташованої на території с. Городжів Лавриківської сільської ради, цільове призначення – обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 126.
Встановлена судами дійсність державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438, виданого Лавриківською сільською радою 28 червня 2022 року на підставі рішення У111 сесії 111 демократичного скликання Лавриківської сільської ради 04.05.2001 за №4, оригінал якого знаходиться у ОСОБА_1 , яким підтверджується передача ОСОБА_1 у приватну власність земельних ділянок площею 1.2547 га, що розташовані на території с. Городжів, виключає дійсність іншого державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438, виданого на ім`я ОСОБА_1 . Лавриківською сільською радою 28 червня 2022 року на підставі рішення 8-ої сесії 11 демократичного скликання Лавриківської сільської ради від 4 травня 2001 року за №4, яким йому передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0.8434 га, що розташовані на території с. Городжів, як зазначено в акті він зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №126.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 січня 2024 року за нововиявленими обставинами, скасування рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , про визнання недійсним державного акта на право приватної власності, яким визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 від 28 червня 2002 року, виданий ОСОБА_1 на підставі рішення 8-ої сесії ІІ-го дем. скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 4 травня 2001 року № 4 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,8434 га, розташованої на території села Городжів Лавриківської сільської ради, цільове призначення - обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 126 та ухвалення судом першої інстанції нового рішення суду про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову.
Перевіряючи в апеляційному порядку законність та обгрунтованість рішення Жовківського районного суду Львівської області від 11 грудня 2024 року, ухваленого за наслідками розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, даючи оцінку обставинам, на які посилалася ОСОБА_3 як на нововиявлені, колегія суддів дійшла висновку, що часткове скасування судового рішення (постанови Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року) з огляду на підстави для часткового скасування постанови Львівського апеляційного суду, якими є обрання позивачем неефективного способу захисту, не є нововиявленою обставиною та не впливає на правильність вирішення справи, не змінює змісту рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 січня 2024 року. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив неправильні висновки щодо наявності нововиявлених обставин.
Відповідно до частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове судове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду (абзац перший).
З врахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2026 року у справі №361/161/13-ц щодо повноважень апеляційного суду, а також положень частини третьої статті 429 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, рішення Жовківського районного суду Львівської області від 11 грудня 2024 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 січня 2024 року та залишення без змін рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 січня 2024 року.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 11 грудня 2024 року– скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 січня 2024 року – відмовити.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 січня 2024 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 06.04.2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк