ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/432/26;	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/9437/24 Категорія: 311000000  	Пономар В.О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,
за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Черкаської області на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Черкаської області про визнання дій протиправними, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-
в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1  звернулася до суду із вказаним позовом. 
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2011 року вона працювала на посаді майстра виробничого навчання Черкаських територіальних курсів ЦЗ та БЖД, має педагогічне звання «майстер виробничого навчання І категорії», позитивно характеризувалася за результатами атестацій та роботи. Однак, наказом Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Черкаської області (далі НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області) № 15 від 23 квітня 2024 року їй оголошено догану, а наказом № 32 від 08 липня 2024 року (з подальшими змінами) звільнено з посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани та звільнення застосовані з грубим порушенням вимог трудового законодавства: службове розслідування проводилося без її участі, у тому числі під час перебування на лікарняному; її письмова заява про скасування догани роботодавцем не розглядалася; у наказі про звільнення не конкретизовано, які саме посадові обов`язки вона не виконала та в чому полягає «систематичність» порушень, при тому, що раніше до неї не застосовувалося декілька дисциплінарних стягнень, як того вимагає п. 3 ст. 40 КЗпП України. Позивач також вказала на невідповідність окремих положень посадової інструкції вимогам окремого доручення Голови ДСНС України щодо структури та змісту посадових (робочих) інструкцій, відмову відповідача конкретизувати зміст пункту, який передбачає виконання «службових доручень керівника», а також на те, що на неї покладались нетипові для майстра виробничого навчання функції з укладення договорів.
Крім того, позивач зазначила, що у день звільнення роботодавець не провів із нею повного розрахунку, не повідомив письмово про всі нараховані та належні до виплати суми, не надав запитуваних довідок та бухгалтерських документів, чим порушив вимоги ст. 47, 116 КЗпП України.
Також вказала, що, унаслідок протиправних дисциплінарних стягнень, проведення службового розслідування, тиску з боку керівництва та незаконного звільнення, їй завдано істотної моральної шкоди, що проявилася у погіршенні стану здоров`я, необхідності звернення за медичною допомогою, переживаннях, втраті нормальних життєвих зв`язків та приниженні честі, гідності і ділової репутації, яку оцінила у 100 000,00 грн.
Керуючись такими доводами, ОСОБА_1  просила суд: визнати протиправним та скасувати наказ НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області № 15 від 23 квітня 2024 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 »; визнати протиправним та скасувати наказ НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області № 32 від 08 липня 2024 року (з подальшими змінами) про звільнення ОСОБА_1 з посади майстра виробничого навчання за п. 3 ст. 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на посаді майстра виробничого навчання Черкаських територіальних курсів ЦЗ та БЖД ІІ категорії НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області; стягнути з НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі; стягнути з НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області на користь позивачки 100 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; судові витрати у справі покласти на відповідача.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Черкаської області № 32 від 08.07.2024 (з подальшими змінами) про звільнення ОСОБА_1 . 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді майстра виробничого навчання Черкаських територіальних курсів ЦЗ та БЖД ІІ категорії НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області.
Стягнуто з НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 447 601,76 грн з подальшим відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.
Стягнуто з НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області на користь ОСОБА_1 8 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто із НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області в дохід держави судовий збір у розмірі 3 730,50 грн.
Додатковим рішенням від 11 грудня 2025 року доповнено основне судове рішення зазначенням точної грошової суми, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, зокрема допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 27 108,30 грн з подальшим відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.
Ухвалюючи рішення, суд виснував про те, що наказ НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області від 23.04.2024 № 15 «Про оголошення догани ОСОБА_1 » видано з дотриманням вимог трудового законодавства, підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні, у зв`язку з чим у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо законності наказу від 08 липня 2024 року № 32 (з подальшими змінами) «Про звільнення ОСОБА_1 » суд вважав позовні вимоги в цій частині обгрунтованими. На переконання суду відповідач не довів наявності в діях ОСОБА_1 систематичного невиконання без поважних причин трудових обов`язків у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а також не забезпечив дотримання вимог ст. 148, 149 КЗпП України щодо строків і порядку застосування дисциплінарних стягнень та врахування попередньої роботи працівника. За таких умов наказ НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області від 08 липня 2024 року № 32 «Про звільнення ОСОБА_1 » (з подальшими змінами) визнано протиправним та скасовано судом як такий, що виданий без належних правових підстав. У цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 суд вважав такими, що підлягають задоволенню, з поновленням її на займаній посаді та вирішенням похідних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 447 601,76 грн.
Визначаючи розмір грошової компенсації моральної шкоди, суд виходив із характеру та обсягу завданих позивачці страждань, тривалості та глибини негативних змін у її житті, ступеня вини роботодавця, а також принципів розумності, виваженості й справедливості та вважав за можливе задовольнити вимогу про відшкодування моральної шкоди частково, визначивши розмір грошової компенсації у сумі 8 000,00 грн, що, на переконання суду, є достатнім та справедливим відшкодуванням немайнових втрат позивачки, зумовлених незаконним звільненням, та не призведе до її безпідставного збагачення.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням в частині відмови у визнанні протиправним та скасуванні наказу НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області № 15 від 23 квітня 2024 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 » та часткового задоволення визначеного позивачем розміру моральної шкоди, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.
Зазначає про ухвалення судом у цій частині рішення з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, що притягло за собою однобічне та не повне з`ясування судом всіх фактичних обставин справи, їх не дослідження та не надання їм належної оцінки. Висновки суду у цих частинах суперечать вимогам чинного трудового законодавства, не відповідають фактичним обставинам справи.
Щодо незаконності винесення догани апелянт зазначає, що при прийнятті на роботу позивачем була підписана посадова інструкція майстра виробничого навчання у 2015 році. Проте затверджена відповідачем посадова інструкція майстра виробничого навчання від 22 березня 2023 року ОСОБА_1 була вперше надана в березні 2024 року безпосередньо на засіданні атестаційної комісії відповідача, тобто майже через рік після затвердження відповідачем. Про існування затвердженої посадової інструкції від 22 березня 2023 року позивач вперше дізналася аж у 2024 році. Доказів того, що ніби посадова інструкція майстра виробничого навчання від 22 березня 2023 року надавалася позивачу в 2023 році після затвердження відповідачем – відповідачем не надано, такі докази відсутні у матеріалах справи. До наказу №16 від 20 березня 2024 року «Про ознайомлення із посадовими інструкціями» у відповідача була посадова інструкція майстра виробничого навчання, затверджена відповідачем 22 березня 2023 року. Відповідно термін, протягом якого можна було б притягнути до відповідальності за так би мовити не ознайомлення під підпис із посадовою інструкцією майстра виробничого навчання пройшов, оскільки від 22 березня 2023 року до квітня 2024 року (коли винесено догану) пройшло більш ніж шість місяців. 
Таким чином, судом першої інстанції, перш за все, не було враховано норму ч. 2 ст. 148 КЗпП України, в якій зазначено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Судом першої інстанції не було враховано, що у наказі №16 йшлося про ознайомлення з посадовою інструкцією саме від 22 березня 2023 року. Тому винесення догани за не ознайомлення з наказом про ознайомлення із посадовою інструкцією майстра виробничого навчання попереднього 2023 року було прийнято з порушенням допустимих процесуальних строків.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 звертає увагу апеляційного суду на те, що в затвердженій відповідачем посадовій інструкції містився п. 14 «виконує службові доручення безпосереднього керівника», який не містив конкретного переліку завдань, що суперечить окремому дорученню Голови ДСНС України від 14 червня 2017 року, у якому визначено, що всі завдання посадової інструкції мають бути чітко конкретизованими.
Судом першої інстанції не було враховано, що окреме доручення Голови ДСНС України від 14 червня 2017 року було видано вже після затвердження відповідачем попередньої інструкції майстра виробничого навчання від 2015 року. Тобто, станом на дату затвердження попередньої інструкції 12 травня 2015 року окремого доручення Голови ДСНС щодо чіткої конкретизації завдань ще не існувало.
Подані позивачем заяви до відповідача від 18 березня 2024 року, від 23 квітня 2024 року з проханням вказати детальний та конкретний перелік що саме входить до виконання доручень безпосереднього керівника відповідачем були проігноровані. Такі дії відповідача, на переконання ОСОБА_1 , вбачають націлений та прямий умисел у винесенні догани позивачу.
Також скаржниця зауважує, що станом на дату винесення наказу №16 від 20 березня 2024 року та у визначений у наказі термін виконання до 10 квітня 2024 року позивач перебувала на лікарняному, тому ознайомитися з наказом та з інструкцією вона не змогла. Судом першої інстанції не було враховано, що, після виходу з лікарняного, ні 18 квітня 2024 року, ні 19 квітня 2024 року з наказом №16 позивача ознайомлено не було.
ОСОБА_1  заперечує дійсність актів, наданих відповідачем, зокрема акту від 24 квітня 2024 року про спробу ознайомлення з наказом НМЦ та БЖД Черкаської області від 23 квітня 2024 року №15 «Про оголошення догани ОСОБА_1 », актах від 01 липня 2024 року щодо відмови ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом №15 від 23 квітня 2024 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 », відмову від ознайомлення з матеріалами службового розслідування, відмову від надання пояснень щодо матеріалів службового розслідування, а також в акті від 08 липня 2024 року про відмову від ознайомлення з наказом №36 від 03 липня 2024 «Про завершення службового розслідування», про відмову від ознайомлення з наказом №32 від 08 липня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Крім того, скаржниця акцентує увагу апеляційного суду на тому, що судом першої інстанції не було враховано та залишено поза увагою те, що про оголошення догани ОСОБА_1 не було повідомлено у порядку та строки, встановлені законодавством, що є порушенням чинного законодавства.
Зокрема, позивач зазначає, що у ході направлення листів 1802906388564 та 1802906388572, в яких містився наказ про догану від 24 квітня 2024 року, відповідач у графі «одержувач» вказав свій номер телефону, позбавивши позивача можливості дізнатися про їх існування. Вид відправлення даних листів «Стандарт», а не «Рекомендований». Такі дії відповідача позбавили можливості позивача отримати повідомлення про надходження листа до поштового відділення. Окрім цього, в наданому відповідачем повідомленні ф.119 відповідач також вказав невірний поштовий індекс та адресу проживання, що позбавило можливості позивача дізнатися про його існування, тому про оголошення догани ОСОБА_1 не було повідомлено у порядку та строки, встановлені законодавством. Лише наприкінці серпня 2024 року за сприяння урядової гарячої лінії ДСНС України лист з доганою відповідачем був надісланий на поштову адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .
Також в апеляційній скарзі позивачем зазначено, що судом першої інстанції не були взяті до відома обставини щодо тривалого стажу роботи у відповідача, наявність найвищого педагогічного звання, грамоти, подяки, позитивні характеристики, не враховані підтверджуючі факти, що свої посадові обов`язки виконувала в повному обсязі, що підтверджується відомостями атестаційних листів, які містяться у матеріалах справи. Безпідставне, умисне винесення догани в даному випадку є протиправним.
Скаржник звертає увагу суду на те, що оскаржуваний наказ про догану не відповідає вимогам трудового законодавства, оскільки у ньому не зазначено, які саме порушення правил внутрішнього трудового розпорядку Центру нею вчинені (не зазначено статтю, її частину, абзацу, пункту, підпункту нормативно-правового акту, на підставі якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності), не наведено конкретних обставин їх вчинення.
Крім того, апелянт наполягає на незаконності її звільнення та зазначає, що судом першої інстанції вірно було встановлено, що звільнення ОСОБА_1 є незаконним, без належних правових підстав.
ОСОБА_1 зауважує, що незаконне звільнення і порушення її трудових прав відповідачем заподіяли їй значної моральної шкоди. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер її порушених прав та всю глибину душевних страждань, враховуючи викладені обставини, а також положення ст. 237-1 КЗпП України, ст. 23, 297 ЦК України відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, яку вона оцінює у 100 000,00 грн.
Крім того, позивач вказує на безпідставне неприйняття як належного та допустимого доказу аудіозаписів, які були зроблені випадково, під час виконання професійних обов`язків і особистого характеру не мають, у яких містяться підтвердження, що ОСОБА_3 , який бу включений відповідачем членом так званого службового розслідування, настроював керівників організацій проти позивача, диктував під диктовку які листи писати, обманним шляхом та наговорами вимагав дані листи від керівників організацій, що і було підтверджено в ході розмови з директором філії ПВНЗ «Європейський університет», здача позивачем звітів в оригіналах. Такі докази, на переконання позивача, повинні бути враховані судом для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи.
Керуючись такими доводами апеляційної скарги, ОСОБА_1 просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу, виданого НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області №15 від 23 квітня 2024 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 » скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовної вимоги. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2025 року в частині часткового задоволення позову про стягнення моральної шкоди з НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області в сумі 8 000,00 грн змінити. Стягнути з НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області 100 000,00 моральної шкоди. В іншій частині рішення залишити без змін. Витребувати у НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області оригінали накладних АТ «Укрпошта» відправки у квітні 2024 року листа про догану для огляду в судовому засіданні з попереднім направленням читабельної копії накладних для попереднього вивчення з фіскальними чеками до неї.
НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області також оскаржив рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2025 року в апеляційному порядку.
Відповідач вважає ухвалене рішення суду в частині визнання протиправним та скасування наказу НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області №32 від 08 липня 2024 року (з подальшими змінами) про звільнення ОСОБА_1 , з подальшими похідними наслідками, незаконним, враховуючи невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та не прийняття до уваги судової практики у подібних відносинах. 
Доводи скарги зводяться до того, що районний суд помилково прийшов до висновку, що дії ОСОБА_1 не можуть вважатися триваючим правопорушенням та звів порушення позивача до разової події – не проведення занять у Черкаській філії ПВНЗ «Європейський університет» у серпні 2023 року, пославшись на правову позицію ВП ВС у справі №810/1224/17. На переконання апелянта, судова практика щодо триваючого правопорушення і суть порушення вказує інше.
Крім того, скаржник звертає увагу суду на момент, з якого необхідно відраховувати строк притягнення особи до юридичної відповідальності при вчиненні таких правопорушень.
Зазначає, що порушення з боку ОСОБА_1 полягало у системному невиконанні обов`язку забезпечити реальне проведення практичної підготовки та відображення її результатів у звітних документах достовірно. Подання до Центру журналу обліку практичних навчань, який не відповідає фактичним обставинам, створило стан триваючого правопорушення, оскільки: недостовірні дані продовжували використовуватися як офіційна інформація; керівництво Центру та суб`єкт господарювання вводилися в оману щодо фактичного виконання програм навчання; обов`язок працівника усунути наслідки порушення (виправити звітність, повідомити про невідповідність) не був виконаний до моменту виявлення порушення в результаті листа від квітня 2024 року). Керівництво Центру жодним чином не могло дізнатися про вчинення порушення позивачем.
Таким чином, на відміну від підходу суду першої інстанції, дисциплінарний проступок ОСОБА_1 має характер триваючого, а отже, перебіг шестимісячного строку пов`язується не з серпнем 2023 року, а з моментом припинення порушення (виявлення недостовірної звітності та призначення службового розслідування). Такий підхід не суперечить, а навпаки відповідає висновкам ВП ВС у справі №810/1224/17, який застосований судом першої інстанції для мотивування відсутності факту триваючого порушення у діях ОСОБА_1 .
Щодо законності застосування п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України щодо систематичного невиконання трудових обов`язків апелянт зазначає, що на момент видання наказу про звільнення до ОСОБА_1 вже було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за відмову від ознайомлення з посадовою інструкцією та наказом №16. Отже, станом на липень 2024 року, роботодавець обгрунтовано оцінив поведінку ОСОБА_1 як сукупність порушень трудової дисципліни, що свідчить про систематичне невиконання обов`язків, зокрема: порушення, пов`язані з організацією та документальним оформленням практичної підготовки у 2023 році (які набули очевидного характеру після отримання листа у квітні 2024 року); відмова від ознайомлення з посадовою інструкцією та відповідними наказами у 2024 році, за що вже була оголошена догана.
У наведеному контексті застосування п. 3 ч. 1 с. 40 КЗпП України відповідає правовим підходам Верховного Суду щодо змісту «систематичності» та сукупності умов для правомірного звільнення (наявність неодноразових порушень, попереднього дисциплінарного стягнення, відсутність поважних причин).
Крім того, НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області у скарзі звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції фактично поставив під сумнів допустимість висновків службового розслідування через технічні недоліки оформлення матеріалів (відсутність прошиття, наявність копій документів тощо) та склад комісії, фактично підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення став лист Черкаської філії ПВНЗ «Європейський університет» від 22 квітня 2024 року, розклад занять з практичної підготовки осіб керівного складу і фахівців, а також копія журналу обліку практичних тренувань. Апелянт наголошує, що сам КЗпП України не вимагає проведення службового розслідування і допускає накладення дисциплінарного стягнення за сам факт порушення, проте враховуючи ситуацію та особу позивача, головою створеної для вивчення вказаного порушення комісії ОСОБА_4 було вирішено провести службове розслідування із складенням заключного висновку в порядку, передбаченому «Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах і підрозділах цивільного захисту».
Відносно стягнення моральної шкоди скаржник вказує, що позивач наводила загальні поняття без жодних доказів про завдання їй моральної шкоди, тому визначена судом моральна шкода грунтується лише на власному переконанні суду. Відповідач не вважає, що своїми діями він наніс позивачу моральної шкоди.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області, додатково до доводів своєї апеляційної скарги, зауважує, що лист Черкаської філії ПВНЗ «Європейський університет» від 22 квітня 2024 року вказує, що у 2023 році в Черкаській філії ПВНЗ «Європейський університет» об`єктове навчання та практичні тренування фактично не проводилися, тоді як до Центру було подано журнал обліку практичних навчань, відомості в якому не відповідають реальним обставинам. Проте, достовірність викладених у цих документах відомостей позивачем у межах справи не спростована. 
Заперечення позивача зводяться тільки до порушень у оформленні матеріалів, належному повідомленні, реальності складення актів та строків притягнення. Щодо притягнення позивача до відповідальності у вигляді догани вважає, що роботодавцем було дотримано процедури та строків, визначених ч.1 ст. 148 КЗпП України.
14 січня 2026 року ОСОБА_1 скерувала до суду відзив на скаргу НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області. Заперечуючи проти доводів скарги відповідача, позивач зазначає, що доводи і мотиви, викладені у скарзі, є надуманими, не відповідають фактичним обставинам справи. Вимоги, викладені в апеляційній скарзі, є незаконними та необгрунтованими.
Окрім доводів, наведених у апеляційній скарзі, позивач вказує, що постанови Верховного Суду, які вказав відповідач у скарзі, не підлягають застосуванню до даних правовідносин, оскільки посада майстра виробничого навчання не відноситься до категорії державних службовців.
Спростовуючи доводи скарги НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області в частині правомірності звільнення позивача додає, що листа Черкаської філії ПВНЗ «Європейський університет» від 23 квітня 2024 року, на який відповідач посилається як на документ, що став приводом призначення розслідування, не було у матеріалах службового розслідування. Не маючи зазначеного вище листа відповідач 22 квітня 2024 року наказом призначає службове розслідування «з метою з`ясування фактів, викладених у листі директора Черкаської філії Європейського університету». Наголошує, що жодних питань щодо методичної допомоги, звітності за попередні роки до позивача ні раніше, ні в 2022 році, ні в 2023 році не було. Свої обов`язки ОСОБА_1 виконувала сумлінно і у повному обсязі.
Також ОСОБА_1 зазначає про порушення відповідачем Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах і підрозділах цивільного захисту, затвердженої Наказом МВС України від 05.05.2015 року № 515 зі змінами, зокрема п. 4 р.V, п. 3 р. ІІІ, п.1 р.IX Службове розслідування проведено упереджено, без врахування всіх обставин. З висновком службового розслідування позивача ознайомлено не було. До членів розслідування було включено заінтересовану особу ОСОБА_3 .
З огляду на ст. 149 КЗпП України відповідач був зобов`язаний врахувати наявність у позивача найвищого педагогічного звання, позитивні атестаційні характеристики, грамоти, подяки, тривалий стаж роботи на посаді без жодних претензій, однак про те, що вказані обставини реально зважувались та обгрунтовувались в наказі чи в матеріалах так званого службового розслідування доказів відповідачем не надано.
Також зазначає, що двох чи більше доган у ОСОБА_1 немає, тому відповідач не мав права звільнити позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України.
Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.
Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 2011 року працювала на посаді майстра виробничого навчання обласних та міста Черкаси курсів по підвищенню кваліфікації керівних кадрів та фахівців, а з липня 2019 року на посаді майстра виробничого навчання Черкаських територіальних курсів ЦЗ та БЖД ІІ категорії НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області, що підтверджується трудовою книжкою (т. 1 а.с. 9-10).
Під час роботи на вказаних посадах у 2013, 2015, 2019 роках ОСОБА_1 проходила атестацію, за результатами відповідно до наявних у матеріалах справи атестаційних листів відповідною комісією визнавалася такою, що відповідає займаній посаді (т. 1 а.с. 11-18). У 2019 році їй присвоєно педагогічне звання «Майстер виробничого навчання І категорії» (т. 1 а.с. 19-21).
За перемогу в конкурсі на звання кращого майстра виробничого навчання НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області у 2014-2015 роках була нагороджена грамотою начальника вказаного навчального центру (т. 1 а.с. 22).
Листом Ліплявської сільської ради від 09 листопада 2018 року № 874 ОСОБА_1 у 2021 році надано подяку навчальним закладом – філією «Черкаський кооперативний економіко-правовий коледж» ВНЗ Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі», якими відзначено професіоналізм ОСОБА_1 під час проведення навчальних заходів у цих закладах (т. 1 а.с. 23-24).
Начальником НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області Биковим О.С. 22 березня 2023 року затверджено посадову інструкцію майстра виробничого навчання Черкаських територіальних курсів цивільного захисту та безпеки життєдіяльності ІІ категорії, яку в березні 2023 року ознайомлено майстрів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в липні 2023 року ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 36-38).
Водночас ОСОБА_1 відмовилася підписувати посадову інструкцію, оскільки вважала, що вона розроблена без урахування окремого доручення Голови ДСНС України від 14 червня 2017 року № В-102 «Про положення про структурні підрозділи та посадові (робочі) інструкції» та містить п. 14 із формулюванням «виконує службові доручення безпосереднього керівника» без будь-якої конкретизації кола таких доручень, тоді як, на її переконання, посадова інструкція повинна містити чіткий і конкретний перелік посадових обов`язків працівника. Про це вона повідомила у заявах на адресу начальника НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області Бикова О.С. від 18 березня 2024 року та 23 квітня 2024 року (т. 1 а.с 28-29).
У відповідь на заяву ОСОБА_1 начальником Центру Биковим О.С. надано відповідь від 25 березня 2024 року, у якій роз`яснено порядок розроблення посадової інструкції та обсяг повноважень керівника щодо надання доручень (т. 1 а.с. 114-115).
На повторну заяву ОСОБА_1 від 23 квітня 2024 року надано відповідь 13 травня 2024 року № 231/968, у якій повідомлено, що за результатами перевірки організації роботи майстрів виробничого навчання порушень законодавчих та інших нормативно-правових документів з організації роботи не виявлено.
З огляду на висловлену ОСОБА_1 відмову ставити підпис про ознайомлення з посадовою інструкцією начальником навчально-методичного центру ОСОБА_8 20 березня 2024 року видано наказ № 16 «Про ознайомлення з посадовими інструкціями», яким наказано майстрам виробничого навчання ознайомитися під підпис з посадовою інструкцією до 10 квітня 2024 року (а.с. 30, т.1).
Відповідно до акту № 1, складеного та підписаного 09 квітня 2024 року шістьма працівниками НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області 09 квітня 2024 року о 10 год 45 хв ОСОБА_1 запропоновано ознайомитися під підпис із наказом від 20 березня 2024 року № 16 «Про ознайомлення з посадовими інструкціями» та посадовою інструкцією майстра виробничого навчання Черкаських територіальних курсів цивільного захисту та безпеки життєдіяльності ІІ категорії, однак ОСОБА_1 постановити свій підпис відмовилася (т. 1 а.с. 108).
Згідно із актом № 2, складеного та підписаного 22 квітня 2024 року сімома працівниками НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області, 22 квітня 2024 року о 10 год 00 хв ОСОБА_1 запропоновано ознайомитися під підпис з наведеними вище документами, проте свій підпис поставити остання відмовилася (т. 1 а.с. 109).
Згідно з наказом №15 від 23 квітня 2024 року майстру виробничого навчання Черкаських територіальних курсів цивільного захисту та безпеки життєдіяльності ІІ категорії ОСОБА_1 оголошено догану за невиконання наказу від 20 березня 2024 року №16. (а.с. 165, т.1)
Щодо протиправності дій відповідача під час застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани.
Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.
Згідно зі статтею 12, частиною першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення догани наказом №15 від 23 квітня 2024 року фактично стала відмова ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом від 20 березня 2024 року №16 щодо ознайомлення з посадовою інструкцією від 22 березня 2023 року.
В обґрунтування наказу роботодавець посилався на невиконання ОСОБА_1 . Наказу Начальника Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Черкаської області від 20 березня 2024 року №16 «Про ознайомлення із посадовими інструкціями» під підпис.
Відповідно до ст. 29 КЗпП України до початку роботи роботодавець зобов`язаний в узгоджений із працівником спосіб поінформувати працівника, в тому числі про місце роботи (інформація про роботодавця, у тому числі його місцезнаходження), трудову функцію, яку зобов`язаний виконувати працівник (посада та перелік посадових обов`язків), дату початку виконання роботи.
За відсутності підпису працівника у трудовому договорі або у посадовій інструкції (також у разі їх зміни) вважається, що на працівника не покладені трудові обов`язки, адже він не ознайомлений з ними і відповідно порушено статтю 29 КЗпП України.
Відповідно до ст. 31 КЗпП України роботодавець не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.
Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності необхідно, щоб був зафіксований факт такого порушення. Наслідки порушення враховуються при визначенні тяжкості порушення трудової дисципліни та виборі дисциплінарного стягнення. Під порушенням трудової дисципліни визначається невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Основні обов`язки працівників визначаються Правилами внутрішнього трудового розпорядку на підприємстві, а конкретно за кожною посадою - Посадовою інструкцією.
Пунктом 3 розділу ІІІ окремого доручення Голови ДСНС України від 14.06.2017 № В-102 також визначено, що роботодавець зобов`язаний ознайомити працівника з посадовою (робочою) інструкцією під підпис.
Таким чином, саме роботодавець визначає зміст та перелік посадових обов`язків, виходячи з кваліфікаційних характеристик посади та конкретних завдань структурного підрозділу, а посадова інструкція є внутрішнім організаційно-розпорядчим документом, який забезпечує належне виконання трудової функції працівником.
З вищезазначеними документами працівників повинно бути ознайомлено під час прийому на роботу під особистий підпис, або під час зміни змісту інструкції, однак ОСОБА_1 відмовилася від ознайомлення під підпис з виданим наказом роботодавця, чим порушила вимоги ст. ст. 29 КЗпП України.
Описова частина оспорюваного наказу містить визначення, який саме дисциплінарний проступок вчинив позивач та чітко зазначено, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до застосування догани та що було підставою для застосування такого стягнення згідно КЗпП України.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на відмову від ознайомлення з наказом від 20 березня 2024 року у зв`язку із спірністю положень посадової інструкції та не врахування судом поданих позивачем заяв до відповідача від 18 березня 2024 року, від 23 квітня 2024 року з проханням вказати детальний та конкретний перелік що саме входить до виконання доручень безпосереднього керівника, ігнорування таких заяв відповідачем, наявність цільового умислу у винесенні догани позивачу, не заслуговують на увагу. Законність посадової інструкції не є предметом даного позову, а відмова позивача від підпису про ознайомлення з інструкцією, враховуючи те, що із її змістом (у частині спірного п.14) вона була ознайомлена та, незважаючи на свою незгоду з нею, не припинила трудові відносини з відповідачем, не звільняло її від обов`язку дотримуватися вимог цієї посадової інструкції, а також вимог закону щодо ознайомлення із наказами роботодавця. (Постанова ВС від 21 серпня 2025 року у справі 751/2190/24)
З урахуванням вказаних положень закону та тієї обставини, що аналогічне за змістом формулювання містилося і в попередній посадовій інструкції 2015 року, з якою ОСОБА_1 була ознайомлена та яку підписала без зауважень, а нову інструкцію від 22 березня 2023 року підписали інші майстри виробничого навчання, районний суд вірно виснував, що у формулюванні п. 14 Посадової інструкції «виконує службові доручення безпосереднього керівника» відсутня самостійна підстави для невиконання позивачем розпорядження про ознайомлення з посадовою інструкцією та ігнорування законних вимог роботодавця щодо ознайомлення з наказом.
Доводи апеляційної скарги щодо закінчення терміну, протягом якого можна було б притягнути до відповідальності за не ознайомлення під підпис із посадовою інструкцією майстра виробничого навчання, оскільки від 22 березня 2023 року до квітня 2024 року (коли винесено догану) пройшло більш ніж шість місяців, апеляційним судом відхиляються, оскільки саме у наказі від 20 березня 2024 року роботодавцем чітко встановлений строк для його виконання, зокрема ознайомлення зі змістом посадової інструкції, тому роботодавцем були дотримані строки до притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.
Апеляційний суд також відхиляє як необгрунтовані посилання скаржниці на порушення роботодавцем порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності в частині ознайомлення ОСОБА_1 із оскаржуваним наказом про оголошення догани. Районний суд вірно врахував, що матеріалами справи підтверджений факт відмови ОСОБА_1 24 квітня 2024 року згідно складеного акта №3 ознайомитися під підпис із наказом № 15 від 24 квітня 2024 року про оголошення догани. Належних та допустимих доказів на спростування змісту зазначеного акту позивачем не надано. 
Таким чином, роботодавець виконав свій обов`язок щодо інформування позивача про виданий наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки у акті зафіксований факт відмови працівника від ознайомлення з наказом.
В подальшому актом №4 від 01 липня 2024 року зафіксований факт відмови ОСОБА_1 від підпису про ознайомлення з наказом від 23 квітня 2024 № 15 «Про оголошення догани ОСОБА_1 » (т. 1 а.с. 120).
Доводи апелянта щодо порушення відповідачем порядку направлення поштових відправлень із вкладенням для ознайомлення, зокрема щодо виду відправлення стандартним листом, замість рекомендованого, невірного зазначення номеру телефону та адреси, не спростовують факту відмови працівника від ознайомлення із наказом у інший спосіб, зокрема шляхом особистого вручення на робочому місці.
Встановлені обставини підтверджують дотримання роботодавцем процедури та строків притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.
Крім того, доводи позивача щодо неврахування судом попереднього досвіду роботи та позитивних характеристик ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки судом вірно зазначено, що догана є найменш суворим видом дисциплінарного стягнення з передбачених законом. В умовах воєнного стану та необхідності чіткого дотримання вимог службової дисципліни в системі цивільного захисту, на переконання суду, роботодавець мав право обрати саме такий захід реагування на відмову працівника виконати законне розпорядження щодо ознайомлення з посадовою інструкцією.
Щодо правомірності дій відповідача в частині застосування до відповідача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення
Начальником НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області ОСОБА_8 08 липня 2024 року видано наказ № 32 «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якою ОСОБА_1 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП (невиконання своїх посадових та функціональних обов`язків) звільнено з посади майстра виробничого навчання Черкаських територіальних курсів цивільного захисту та безпеки життєдіяльності ІІ категорії з 08.07.2024. Також наказано виплатити кошти за 76 днів невикористаної відпустки (т. 1 а.с. 126).
За змістом цього наказу підставою для звільнення ОСОБА_1 став висновок службового розслідування.
Згідно з висновком від 03 липня 2024 року, затвердженого начальником НМЦ цивільного захисту та БЖД Черкаської області полковником ОСОБА_9 за результатами службового розслідування щодо неналежного виконання посадових обов`язків майстром виробничого навчання Черкаських територіальних курсів цивільного захисту та безпеки життєдіяльності ІІ категорії ОСОБА_1 службове розслідування було проведено з метою з`ясування фактів, викладених у листі директора Черкаської філії Європейського університету від 22 квітня 2024 року №328/01 та для з`ясування обставин, за яких сталися виявлені правопорушення у відповідності до вимог «Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах і підрозділах цивільного захисту» (а.с. 123-125, т.1). 
Зі змісту висновку вбачається, що ОСОБА_1 не виконала свої завдання згідно з планами-графіками, ввела в оману керівництво Центру та закріплені суб`єкти господарювання, що розцінено комісією як невиконання покладених на неї обов`язків.
У пунктах 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
За передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 17 березня 2021 року у справі № 742/4121/18 (провадження № 61-15025св20), від 20 липня 2022 року у справі № 724/1592/21 (провадження № 61-4383св22), від 08 квітня 2024 року у справі № 632/822/20 (провадження № 61-8742 св 23).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 9901/743/18 (провадження № 11-914заі19) зазначено, що для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) допущення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, якими він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення.
Слід зауважити, що наказ № 32 від 08 липня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 » не містить чітких формулювань суті та обставин допущеного позивачем вдруге винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани від 24 квітня 2024 року. Натомість, у наказі є лише загальне посилання на підставу для звільнення - за невиконання своїх посадових та функціональних обов`язків.
Проте, для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України роботодавець повинен довести наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Згідно з висновком службового розслідування, призначеного наказом з основної діяльності №23 від 22 квітня 2024 року, за фактом неналежного виконання посадових обов`язків МВН Оксаною Головнею, факти підтвердилися. Зокрема: 1)ознаки підробки звітних документів в ході надання методичної допомоги з проведення практичного заходу в НКП «Черкаська міська дитяча лікарня» за період з 04 серпня 2022 року по 24 серпня 2022 року;2) ознаки підробки звітних документів в ході надання методичної допомоги з проведення практичного заходу в НКП «Черкаський обласний психоневрологічний деспансер» за період з 02 липня 2022 року по 28 липня 2022 року; 3) ознаки підробки звітних документів в ході надання методичної допомоги з проведення практичного заходу в НКП «Черкаська обласна стоматологічна поліклініка» за період з 13 липня 2022 року по 21 липня 2022 року, а також ознаки підробки звітних документів в ході надання методичної допомоги з проведення практичного заходу в Черкаській філії ПВНЗ «Європейський університет» за період з 08 серпня 2023 року по 28 серпня 2023 року.
Комісією встановлено, що ОСОБА_10 , не виконуючи свої завдання згідно Планів-графіків, вводила в оману керівництво Центру та не виконувала свої завдання, в чому вбачається невиконання покладених на неї обов`язків. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підтвердження вини позивача та наявності причинного зв`язку між її діями (бездіяльністю) і неналежним виконанням покладених на позивача трудових обов`язків, відповідач надав висновок за результатами проведеного службового розслідування.
Однак, проведення службового розслідування у порядку, визначеному Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах і підрозділах цивільного захисту, затвердженої Наказом МВС України від 05 травня 2015 року №515 не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки зазначений порядок застосовується для проведення службових розслідувань щодо порушення службової дисципліни, вчиненого особою рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які належать до сфери управління ДСНС, до яких не відноситься посада майстра виробничого навчання, а тому зазначений висновок не є допустимим та достатнім доказом на підтвердження невиконання чи неналежного виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків, зафіксованих у висновку.
Сам по собі лист Черкаської філії ПВНЗ «Європейський університет» від 22 квітня 2024 року, що став підставою для призначення розслідування та для висновку про неналежне виконання обов`язків, не є достатнім доказом вчинення позивачем дисциплінарного проступку.
У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна притягнути працівника до дисциплінарної відповідальності, доки роботодавцем не доведена його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Тому доводи відповідача щодо обов`язку ОСОБА_1 спростувати достовірність викладених у матеріалах службового розслідування відомостей є безпідставними. Саме роботодавець повинен довести належними, допустимими та достатніми доказами факт вчинення працівником проступку.
Проте, заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач посилався на те, що позивач вчинив порушення трудової дисципліни, пов`язані з організацією та документальним оформленням практичної підготовки у 2023 році (які набули очевидного характеру у квітні 2024 року), позивачу було вже оголошено наказ про застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді догани, що чітко вказує на систематичність невиконання ним своїх трудових обов`язків. Аналогічні доводи викладено в апеляційній скарзі на оскаржуване рішення.
Разом з тим, у наказі про звільнення позивача з займаної посади взагалі не зазначено, яке нове порушення вчинив позивач після накладення на нього дисциплінарних стягнень та обставини його вчинення, не вказано, в чому саме полягає систематичність невиконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, а в графі "Підстава" згадується документ, який не є достатнім та достовірним доказом, що підтверджує обставини неналежного виконання позивачкою її посадових обов`язків, з чого не можна дійти однозначних висновків про доведення вини позивача і накладення на нього дисциплінарного стягнення.
Оскільки за частиною третьою статті 40 КЗпП України працівника можливо звільнити з роботи лише за вчинення ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку нового проступку, після застосування до нього заходів дисциплінарного та громадського стягнення, однак таких доказів відповідач не надав, у відповідача не було правових підстав для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за вказаною статтею.
Таким чином, апеляційний суд доходить до висновку про недоведення відповідачем належними та допустимими доказами правомірності притягнення позивача до відповідальності на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.  
Районний суд також вірно спростував аргументи відповідача щодо наявності ознак «триваючого» правопорушення, які стали підставою для проведення службового розслідування.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки проведення заходів у Черкаській філії ПВНЗ «Європейський університет» за період з 08 серпня 2023 року по 28 серпня 2023 року було пов`язане із обов`язком позивача подати відповідну звітну документацію після закінчення таких практичних заходів, а отже - момент виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 був пов`язаний із закінченням конкретного періоду та поданням відповідної звітної документації, а доводи скарги відповідача у цій частині зводяться до невірного тлумачення судової практики.
Безпідставними є також доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем строків накладення оспорюваного дисциплінарного стягнення.
Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Днем виявлення проступку є 03 липня 2024 року - дата складення висновку спеціального розслідування, у якому зазначені обставини вчиненого проступку та допущені позивачем порушення.
Дисциплінарне стягнення застосовано відповідачем 08 липня 2024 року, що свідчить про дотримання відповідачем вимог статті 148 КЗпП України.
Більш того, враховуючи приписи зазначеної статті щодо недопущення звільнення працівників у період їх непрацездатності, відповідачем було видано наказ №33 від 08 липня 2024 року «Про внесення змін до наказу НМЦ ЦЗ та БЖД Черкаської області від 08 липня 2024 року №32 «Про звільнення ОСОБА_1 », за змістом якого у зв`язку із оформленням ОСОБА_1 листа непрацездатності з 08 липня 2024 року визначити датою звільнення перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.
Суд першої інстанції помилково пов`язав початок перебігу строку для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача з квітня 2024 року - після отримання відповідного листа, оскільки своєчасність реєстрації вхідної кореспонденції свідчить про організацію роботи підприємства, установи, організації, що залежить від самої установи. (Схожий за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 500/8027/21, від 11 червня 2020 року у справі №183/1128/17, від 22 січня 2025 року у справі 335/10800/23).
Проте, помилкове встановлення районним судом порушення роботодавцем строку притягнення позивача до відповідальності на підставі наказу від 08 липня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 » не спростовує правильного по суті висновку щодо недоведеності відповідачем в діях ОСОБА_1 систематичного невиконання без поважних причин трудових обов`язків у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
У частині вимог, що стосуються стягнення моральної шкоди з відповідача, суд першої інстанції, визначаючи розмір заподіяної ОСОБА_1 моральної шкоди, надавши належну оцінку доказам у справі у їх сукупності, врахувавши заперечення відповідача, глибину, характер та тривалість душевних страждань, конкретні обставини у справі, керуючись принципом розумності, виваженості та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в цій частині та обґрунтовано визначив розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у розмірі 8 000,00 грн.
Апеляційний суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував про те, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи те, що апеляційні скарги залишено без задоволення, колегія суддів підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачає.
Керуючись ст. ст. 35, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Черкаської області - залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 20 квітня 2026 року.

Судді: