РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі
головуючого судді - Галінської В.В.
секретар судового засідання - Музичук В.В.
справа №761/43477/25
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу ,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу – передано на розгляд до Рівненського районного суду Рівненської області.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28 січня 2026 року передано цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за підсудністю на розгляд у Рівненський міський суд Рівненської області. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 березня 2026 року, вищевказана справа передана у провадження судді Галінської В.В.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з відповідачем, ОСОБА_2 , вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2012 року. За час проживання у шлюбі у них народилися: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На разі склалась ситуація, за якою фактично їхні шлюбно-сімейні відносини із відповідачем припинились. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в їхній сім`ї, вона нездатна підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, як це передбачено вимогами ст. 55 Сімейного кодексу України. На даний момент ведення між ними спільного господарства припинене. За його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у нього, так і у відповідача на грунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, втрачено почуття любові та поваги. Вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати. Подружнім життям вони не живуть понад 3 роки. 
Ухвалою суду від 13 березня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Перше судове засідання для розглядусправи по суті призначено на 07 квітня 2026 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, 23 жовтн 2025 року подав заяву про розгляд справи без його участі з метою економії часу та можливості вирішення питання дистанційно. 06 квітня 2026 року ОСОБА_1 подав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти факту наявності конфлікту між ним та ОСОБА_2 , однак вважає, що існує можливість збереження сім`ї, насамперед із підстав, що у них є двоє спільних неповнолітніх дітей. Просить надати строк для примирення тривалістю три місяці, провадження по справі №761/43477/25 зупинити. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала в до суду заяву 10.03.2026 року, в якій просить справу розглянути без її участі. Позовні вимоги визнає та підтримує у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. 07 квітня 2026 року від ОСОБА_2 до суду надійшли додаткові пояснення, в яких вона просить не надавати терміну на примирення, оскільки міє нею та позивачем склалися такі обставини, що унеможливлюють його (погрози, її безпека), розгляд справи просить провести без її участі, розірвання шлюбу підтримує. 
З огляду на наведене, ураховуючи наявні в матеріалах справи наведені вище заяви та клопотання сторін, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Дослідивши матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
14 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, за актовим записом № 619 між сторонами було зареєстровано шлюб, що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , що видане 14 липня 2012 року.
Від шлюбу у сторін є двоє дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження, копії яких наявні в матеріалах справи.
В обґрунтування позову позивач стверджує, що подружнє життя у нього з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними фактично припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам.
Відповідач позовні вимоги визнала та підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, заперечувала проти надання строку для примирення.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач просив надати термін на примирення.
При цьому суд зауважує, що відповідач заперечує проти надання терміну на примирення, оскільки між нею та позивачем склалися обставини, що унеможливлюють примирення.
Однак, як вбачається із матеріалів справи позовну заяву позивачем подано 14 жовтня 2025 року, тобто позивачу було достатньо часу для примирення, однак сторони не дійшли згоди.
При цьому суд зауважує, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він намагався примиритися з відповідачкою і такі його намагання нею були відхилені.
Суд наголошує, що шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».
Таким чином, з`ясувавши дійсні взаємостосунки сторін, мотиви розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, що має істотне значення, а тому суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, за актовим записом №619 - розірвати.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя -