ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
22 квітня 2026 року
м.Харків
справа № 632/1974/25
провадження № 22-ц/818/2485/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 18 грудня 2025 року, постановлене під головуванням судді Библіва С.В.,-
в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОКРЕДИТ» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №TDB.2021.0117.20472 від 19.07.2021 року у загальному розмірі 26419,47 грн, яка складається з: 9706,01 грн заборгованість за кредитом; 16713,46 грн заборгованість по сплаті відсотків та судові витрати.
Рішення Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 18 грудня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» заборгованість за Кредитним договором №TDB.2021.0117.20472 від 19.07.2021 року у розмірі 26419,47 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні позову щодо стягнення відсотків. Вирішити питання щодо судових витрат.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що вона дійсно оформила кредитну лінію, та користувалась нею. Однак при необхідності поповнити рахунок, їй було повідомлено про те, що АТ «Мегабанк» знаходиться у процедурі ліквідації. В кредитному договорі умови, щодо порядку виконання зобов`язань сторонами у разі здійснення процедури ліквідації, відсутні. Також вказує, що строк дії кредитного договору закінчився ще 19.07.2022 року, а отже і підстави нараховувати відсотки, після закінчення дії договору, відсутні.
Рішення суду оскаржується та переглядається лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь Товариства відсотків, тому в частині заборгованості за тілом кредиту не переглядається.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що факт надання кредитних коштів підтверджується відповідними письмовими доказами. Оскільки Відповідачка свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати інших платежів за користування кредитними коштами не виконала і частково визнала позов, суд вважав, що позовні вимоги в частині стягнення суми тіла кредиту в розмірі 9706,01 грн підлягають задоволенню. Крім того, сторонами в договорі було погоджено проценти за користування кредитом до повного погашення заборгованості, отже, нарахування та стягнення зазначених процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України є правомірним, оскільки воно ґрунтується на умовах договору; вказані проценти та пеня не відносяться до штрафних санкцій, заборонених до нарахування та стягнення у період дії воєнного стану, тому сума відсотків підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо витрат на правову допомогу, суд першої інстанції зазначив, що зважаючи на однотипність аналогічних позовів у судах України, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню з відповідача у зменшеному розмірі – 5000,00 грн.
Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що 19.07.2021 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір №TDB.2021.0117.20472 про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank з додатками для відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії. Цей Договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів в АТ «МЕГАБАНК». Своїм підписом відповідачка підтвердила, що цей Договір разом із Правилами, Тарифами на послуги Банку складають єдиний договір, а його підписання вважається одночасно підписанням Правил, у зв`язку із чим Правила не підлягають додатковому та/або подальшому підписанню. Строк кредиту- 12 місяців.
Банк відкрив поточний рахунок у гривні, що обслуговується за дебетово-кредитною системою, та поточні рахунки у доларах США та у Євро на підставі отриманої від Клієнта Заяви-анкети встановленого зразка, а також видав платіжну картку міжнародної платіжної системи (а.с.14). 
Підписавши Заяву-договір відповідачка підтвердила відкриття Банком поточних рахунків у гривні, доларах США, у Євро та отримання платіжної картки.
Оскільки в матеріалах справи на підтвердження укладення кредитного договору наявні докази, які містять всі істотні умови кредитного договору, зокрема суму кредиту, строк користування кредитом, процентну ставка за користування кредитом, заявка та підтвердження кредитного договору підписані власноручним підписом відповідача, суд вважає, що наявні підстави вважати, що відповідач підписала кредитний договір та була проінформована про всі істотні його умови.
Таким чином, АТ «Мегабанк» виконав свої зобов`язання за Договором, а саме п.1.2. Договору, відкривши Відповідачці поточні рахунки, видавши платіжну картку та здійснивши перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Відповідачки в межах ліміту кредитної лінії.
Відповідачка користувалася кредитними коштами, що підтверджується виписками з особового рахунку.
Станом на 03.09.2024 року заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту складає 9706,01 грн, що підтверджується виписками з особового рахунку за період 03.12.2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач посилався на те, що в порушення умов Договору відповідачкою не сплачені проценти за користування кредитом в розмірі 16713,46 грн, що підтверджується вказаними виписками по особовим рахункам.
Таким чином, загальна сума вимог за договором №TDB.2021.0117.20472 становить 26419,47 грн. 
Отже, на виконання умов кредитного договору Банк надав Відповідачці кредитні кошти, а Відповідачка в повному обсязі не повернула кредитні кошти та проценти.
09.07.2024 року відбувся електронний аукціон з продажу прав вимоги за кредитними договорами в кількості 20054 од., що укладені з фізичними особами. Відповідно до протоколу електронного аукціону №GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року переможцем аукціону визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс», код ЄДРПОУ: 40916672.
Згідно з платіжною інструкцією № 66895 від 31.07.2024 року, призначення платежу: «373981351629, оплата за лот GL1N426240, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс», код ЄДРПОУ: 40916672, протокол GFD001-UA-20240618- 01260 від 09.07.2024 року, ціна продажу: 23425777,00 грн. без ПДВ».
Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» в повному обсязі сплачено запропоновану ціну під час проведення аукціону з продажу майна АТ «МЕГАБАНК».
03.09.2024 року Акціонерне товариство «МЕГАБАНК» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс», за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, уклали Договір №GL1N426240 про відступлення (купiвлi-продажу) прав вимоги.
Відповідно до Додатка №1 до Договору №GL1N426240 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 03.09.2024 року, Банк відступив ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» право вимоги за договорами, зокрема до кредитного договору №TDB.2021.0117.20472 від 19.07.2021 року у розмірі 26419,47 грн. 
27.12.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» Договір №1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості Боржників за Основними Договорами, серед яких і право вимоги до Відповідачки - боржника за Кредитним договором №TDB.2021.0117.20472 від 19.07.2021 року.
Згідно з платіжною інструкцією №1074 від 27.12.2024 року, ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» сплатило ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» 8030000,00грн, призначення платежу: «аванс згідно договору №1/12 про відступлення права вимоги від 27.12.2024 за права вимоги за договорами на розрахунково-касове обслуговування, користування банківськими індивідуальними сейфами та за кредитними договорами без ПДВ.».
Відповідно до Додатка №1 до Договору №1/12 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 27.12.2024 року, Банк відступив Позивачу право вимоги за договорами, зокрема до кредитного договору №TDB.2021.0117.20472 від 19.07.2021 року у розмірі 26419,47грн. 
В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначало, що 19.07.2021 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №TDB.2021.0117.20472 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії. Сторони погодили істотні умови договору, і відповідачка своїм підписом підтвердила, що з умовами Договору (з урахуванням Правил, що розміщені на офіційному сайті Банку) ознайомлена і згодна. Позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, відкривши відповідачці поточний рахунок, видавши платіжну картку міжнародної платіжної системи та здійснивши перерахування кредитних коштів в межах лімітів кредитної лінії. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за договором її заборгованість за кредитом становить 26419,47 грн, яка складається з: 9706,01 грн заборгованість за кредитом; 16713,46 грн заборгованість по сплаті відсотків. 03.09.2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом №GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» був укладений Договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» набув право вимоги до Боржників за Основними договорами, серед яких і право вимоги до Відповідачки - боржника за Кредитним договором №TDB.2021.0117.20472 від 19.07.2021 року. 27.12.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» Договір №1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості Боржників за Основними Договорами, серед яких і право вимоги до Відповідачки - боржника за Кредитним договором №TDB.2021.0117.20472 від 19.07.2021 року. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №TDB.2021.0117.20472 від 19.07.2021 року у загальному розмірі 26419,47 грн., яка складається з: 9706,01 грн. заборгованість за кредитом; 16713,46 грн. заборгованість по сплаті відсотків. Крім того, просив стягнути з відповідачки на свою користь судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11200,00 грн.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
За змістом ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Договір та анкету - заяву підписано ОСОБА_1 . Він містить податковий номер відповідача, паспортні данні, її адресу, електронну адресу та номер мобільного телефону. 
Також міститься підпис відповідача про отримання картки 19.07.2021 року.
Як убачається з виписки по особовому рахунку відповідачці на відкритий картковий рахунок згідно кредитного договору було нараховано кредитні кошти, які вона використовувала, заборгованість за тілом кредиту складає 9706,01 грн.
Таким чином позивачем доведено факт надання кредитних коштів саме відповідачу. Що також не заперечується і самою відповідачкою.
Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, судова колегія зазначає наступне.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Позивачем на підтвердження розміру нарахованих процентів надано виписку по особовому рахунку відповідачки за період 03.12.2022 року по 03.09.2024 року, в якій відображено рух наданих кредитних коштів та нараховані проценти за користування ними та довідки-розрахунку заборгованість станом на станом на 03.09.2024 року.
Водночас у довідці-розрахунку відображена лише загальна сума без конкретизації строку нарахування, відсоткової ставки нарахування тощо, а з виписки по рахунку також не вбачається розмір відсоткової ставки, за якою нараховувались проценти за користування коштами.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанову Верховного Суду від 30.11.2022 року у справі № 334/3056/15).
Належним чином дослідити розрахунок заборгованості за кредитним договором, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з випискою з особового рахунку позичальника, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі № 404/251/17, від 05.12.2018 року у справі № 346/5603/17, від 20.07.2022 року у справі № 343/557/15-ц, від 14.09.2022 року у справі № 369/7147/15-ц).
Разом з тим, позивачем не надано детального розрахунку заборгованості по процентах за користування кредитними коштами в межах строку дії договору, тому суд позбавлений можливості перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку із випискою з особового рахунку відповідача, який не в повній мірі співпадає з часом користування відповідачкою кредитними коштами. У зв`язку з чим суд позбавлений можливості навести свій розрахунок у судовому рішенні. Тому судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом. 
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-5ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг).
Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
В позовній заяві ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» просило стягнути витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 11 200,00 грн.
На підтвердження понесених судових витрат позивачем надано: договір № 1/07 від 01.07.2025 року, який укладений між ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» та адвокатом АО «Альянс ДЛС».
Згідно акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12123307 від 14.08.2025 року вартість виконаних робіт, за надання правничої допомоги в суді першої інстанції, становить 11 200,00 грн.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі відповідачка просила відмовити в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу.
Отже зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції позовні вимоги Товариства задоволено частково, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ»  4 114,88 грн.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що позовні вимоги ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» підлягають частковому задоволенню, а саме: на 36,74 % (з 26 419,47 грн на 9 706,01 грн), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 889,99 грн (36,74% від 2 422,40 грн).
Проте апеляційна скарга відповідача також підлягає частковому задоволенню, а саме: на 63,26 %, тому з ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 298,24 грн (63,26% від 3 633,00 грн).
Згідно ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином з ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 1 408,25 грн (2298,24 грн-889,99 грн).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 18 грудня 2025 року в частині позовних вимог про стягнення відсотків- скасувати та ухвалити нове.
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті відсотків – відмовити.
В частині стягнення судових витрат рішення суду змініити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» витрати на правову допомогу в розмірі 4 114,88 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 408,25 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:  О.В. Маміна
Судді:  Н.П. Пилипчук
О.Ю. Тичкова