ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/14056/25 Суддя (судді) першої інстанції: Жук Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Штульман І.В.
суддів: Оксененко О.М.,
Черпака Ю.К.,-
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в Київський окружний адміністративний суд з адміністративним позов до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач) про:
- визнання протиправною бездіяльність щодо не врахування при призначенні їй пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ (далі - Закон №889-VІІІ) складової заробітної плати з якої сплачено єдиний внесок па загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме: грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустки у розмірі 45233,72 грн за довідкою, виданою Окружним адміністративним судом міста Києва від 11 грудня 2024 року №04-48/184/24;
- зобов`язання здійснити перерахунок їй пенсії у розмірі 60 відсотків від суми заробітної плати, на яку нараховано страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, як державному службовцю з моменту її призначення з 12 грудня 2024 року, відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (далі-Закон №3723-ХІІ), статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІI (далі - Закон №1788-ХІI) і додатково включити до заробітку для обчислення пенсії інші виплати, а саме: грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки у розмірі 45233,72 грн за довідкою, виданою Окружним адміністративним судом міста Києва від 11 грудня 2024 року №04-48/184/24.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не врахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, на підставі Закону №889-VІІІ, складової заробітної плати з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме: грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустки у розмірі 45233,72 грн за довідкою, виданою Окружним адміністративним судом міста Києва від 11 грудня 2024 року №04-48/184/24. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 60 відсотків від суми заробітної плати, на яку нараховано страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, як державному службовцю з моменту її призначення, з 12 грудня 2024 року, відповідно до вимог статті 37 Закону №3723-ХІІ, статті 41 Закону №1058-ІV, статті 66 Закону №1788-ХІI і додатково включити до заробітку для обчислення пенсії інші виплати, а саме: грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки у розмірі 45233,72 грн за довідкою, виданою Окружним адміністративним судом міста Києва від 11 грудня 2024 року №04-48/184/24. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у розмірі 1211,20 гривень.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно не зарахував «грошова компенсація за всі дні невикористаної відпустки» як складову заробітної плати здійснення розрахунку розміру пенсії, а тому таку бездіяльність відповідача не можна вважати правомірною, що свідчить про наявність підстав для задоволення позову. Судом першої інстанції було враховано практику Верховного Суду.
Не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - апелянт) звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 . Апелянт вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснює свої дії в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України, Законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та Законів України. Вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України є правомірними, у спірних правовідносинах Головне управління діяло у відповідності до чинного законодавства та в межах своєї компетенції.
Позивач ОСОБА_1 заперечує проти апеляційної скарги відповідача у повному обсязі та зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог законодавства.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.
За змістом частини першої статті 309 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 КАС України, у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку. 
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що апеляційна відповідача задоволенню не підлягає, мотивуючи це наступне.
З матеріалів справи вбачається, і це правильно встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 12 грудня 2024 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про державну службу». До заяви було додано, зокрема, довідку №04-48/183/24 про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), відповідно до якої за посадою начальника відділу планово-фінансової діяльності та звітності, заробітна плата позивача ОСОБА_1 станом на грудень 2024 року становить у розмірі 21181,40 грн, з якої посадовий оклад - 15678,00 грн, надбавка за ранг (3 ранг) - 800,00 грн, надбавка за вислугу років (30 відсотків) (за стажем державної служби 28 років) - 4703,40 грн; а також довідку №04-48/184/24 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, яка видана для призначення згідно пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIIІ пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII про те, що надбавки, премії та інші виплати за період з 01 січня 2024 року по 30 листопада 2024 року становили: надбавка за інтенсивність праці всього у розмірі 7620,42 грн, премія місячна всього у розмірі 53747,78 грн та інші виплати (матеріальна допомога, премії тощо, нараховані за період, що перевищує календарний місяць) всього у розмірі 100625,26 грн, з яких: матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 33755,13 грн, грошова допомога на оздоровлення у розмірі 21181,40 грн, індексація заробітної плати у розмірі 455,01 грн та грошова компенсація за всі дні невикористаної відпустки у розмірі 45233,72 грн.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 12 грудня 2024 року відповідачем призначено ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі Закону №889-VІІІ.
29 грудня 2024 року позивач звернулась до відповідача з заявою, у якій просила повідомити, зокрема, про розмір пенсії державного службовця згідно наданих нею документів.
Листом від 17 січня 2025 року №2743-55647/Т-02/8-2600/25 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що « ОСОБА_1 з 12.12.2024 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VІІІ, пенсія розрахована виходячи з середньомісячного заробітку 31379,71 грн х 60% (загальний відсоток розрахунку пенсії від заробітку) = 18827,83 грн (розмір пенсії). Слід зазначити, що згідно п. 13-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії, призначені після набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (крім осіб з інвалідністю І та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на умовах, зокрема, Закону України «Про державну службу» у період роботи на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Оскільки, Ви працюєте на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», тому отримуєте пенсію у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - 11674,98 грн Після звільнення з посади виплату пенсії буде поновлено на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».».
22 січня 2025 року та 30 січня 2025 року позивачка подала до Пенсійного фонду України скарги в яких просила посприяти у здійсненні перерахунку нарахованої пенсії державного службовця з урахуванням вже нарахованої та виплаченої їй грошової компенсації за невикористані дні відпустки у сумі 45233,72грн або вказати підстави, згідно яких нормативно-правових актів грошова компенсація за невикористані дні відпустки не враховано в розрахунок середньомісячного заробітку для призначення пенсії.
Листом від 20 лютого 2025 року №7167-3622/Т-03/8-2800/25 Департамент пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України відмовив у задоволенні скарг ОСОБА_1 .
Не погодившись з протиправною бездіяльністю відповідача про відмову у здійсненні перерахунку нарахованої пенсії державного службовця з урахуванням вже нарахованої та виплаченої їй грошової компенсації за невикористані дні відпустки, ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, в редакції, чинній на момент вступу та проходження позивачем служби в податкових органах, визначав Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.
Відповідно до статті 1 Закону №3723-ХІІ, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Згідно частини другої статті 9 Закону №3723-ХІІ, регулювання правового становища державних службовців, що працюють в органах прокуратури, апаратах судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.
Проаналізувавши норми права, вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому, Закон №3723-ХІІ застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальними законами.
Частиною першою статті 37 Закону №3723 встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі-Закон №889-VIII), яким передбачено новий порядок та умови призначення пенсії державним службовцям.
У відповідності до пункту 10 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 розділу XI Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, розділом XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03 липня 2018 року у справі №569/350/17, від 03 липня 2018 року у справі №586/965/16-а та від 10 липня 2018 року у справі №591/6970/16-а.
Відповідно до пункту 8 розділу XI Закону №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Стаж державної служби до 01 травня 2016 року обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі - Порядок №283), та додатка до нього.
Згідно з пунктом 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба):
- на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців;
- на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів;
- на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком;
- на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Пунктом 4 Порядку №283 передбачено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 (далі - Порядок №622).
Пунктом 4 Порядку №622 передбачено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби); розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь- які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. 
Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60.
За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні.
Пунктом 5 Порядку №622 передбачено, що форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.
Отже, чинним законодавством передбачено, що у випадку призначення пенсії державного службовця, пенсія повинна розраховуватись з урахуванням довідки про заробітну плату державного службовця, яка надається при призначенні пенсії. 
Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР (далі - Закон №108/95-ВР), заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Статтею 2 Закону №108/95-ВР визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.
За змістом частин другої, шостої статті 33 Закону №3723-ХІІ, заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає правильним висновок суду першої інстанції, що дії відповідача щодо відмови позивачу ОСОБА_1 при переведені на пенсію державного службовця врахувати довідки про заробітну плату державного службовця з зазначеними в ній складовими заробітної плати, у тому числі, зі складовою «грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустки», є неправомірними.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 02 квітня 2019 року у справі №570/4196/16-а, від 09 квітня 2020 року у справі №534/2349/16- а, від 22 жовтня 2020 року у справі №810/2566/18, від 17 травня 2021 року у справі №686/1288/17, відповідно до яких «Частиною 1 статті 66 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподаткованого доходу (прибутку), сукупного оподаткованого доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). Стаття 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що отримані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії. Таким чином, матеріальна допомога на оздоровлення та індексація заробітної плати з яких сплачені страхові внески, що підтверджується довідкою, включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру її пенсії».
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду звертає увагу, що судом першої інстанції правомірно визнано бездіяльність відповідача щодо не зарахування «грошова компенсація за всі дні невикористаної відпустки», як складову заробітної плати здійснення розрахунку розміру пенсії, як підставу для задоволення позову.
Суд вважає, що право позивача, порушене незаконною бездіяльністю під час розрахунку пенсії з урахуванням всіх складових, зазначених у довідці, має бути відновлено шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 60 відсотків від суми заробітної плати, на яку нараховано страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, як державному службовцю з моменту її призначення, з 12 грудня 2024 року, відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV, статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ і додатково включити до заробітку для обчислення пенсії інші виплати, а саме: грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки у розмірі 45233,72 грн за довідкою, виданою Окружним адміністративним судом міста Києва від 11 грудня 2024 року №04-48/184/24.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним захистом прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 60 відсотків від суми заробітної плати, на яку нараховано страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, як державному службовцю з моменту її призначення, з 12 грудня 2024 року, відповідно до вимог статті 37 Закону №3723-ХІІ, статті 41 Закону №1058-ІV, статті 66 Закону №1788-ХІІ і додатково включити до заробітку для обчислення пенсії інші виплати, а саме: грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки у розмірі 45233,72 грн за довідкою, виданою Окружним адміністративним судом міста Києва від 11 грудня 2024 року №04-48/184/24.
Щодо посилання апелянта на те, що лист відповідача від 17 січня 2025 року №2743-55647/Т-02/8-2600/25 не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому не підлягає оспоренню, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду звертає увагу, що судом першої інстанції під час розгляду справи не приймалося рішення щодо визнання та скасування вказаного листа відповідача, а визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування позивачу всіх складових під час призначення ОСОБА_1 пенсії, що є різними поняттями за юридичним змістом.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 прийнято у відповідності до вимог законодавства, а доводи Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі №320/14056/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: О.М. Оксененко

Ю.К. Черпак