ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/1015/25 

Суддя Господарського суду Закарпатської області Худенко А.А.,
за участю секретаря судового засідання Маркулич Д.В.
за позовом Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Юкон», м. Київ 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Катіон Інвест», с. Теребля Тячівського Закарпатської області 
про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Катіон Інвест» надати Акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Юкон» належним чином засвідчених копій документів
Представники сторін, що з`явились у судове засідання: 
від позивача- Кучерук Н. С. в режимі відеоконфкренції, адвокат, ордер серії АІ №1633478 від 13.06.2024
від відповідача – Римець Х.Б. в режимі відеоконфкренції, адвокат, ордер серії АА №1635320 від 15.10.2025

ВСТАНОВИВ
Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Юкон» звернулось з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «КАТІОН ІНВЕСТ» про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «КАТІОН ІНВЕСТ» надати Акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Юкон», належним чином засвідчених копій документів відповідно до приписів ст. 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 12.09.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.10.2025.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 21.10.2025 підготовче засідання у справі відкладалось з підстав, наведених в ухвалі суду на 10.11.2025.
У ході підготовчого провадження Відповідач подав відзив на позовну заяву.
Ухвалою від 10.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.12.2025. Судові засідання відкладались із підстав, зазначених в ухвалах про відкладення
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з викладених у позовній заяві та відповіді на відзив підстав.
Представник відповідача у судовому засіданні підтримує наведені у відзиві на позов аргументи та заперечує проти задоволення позовних вимог. 
У судовому засіданні10.12.2025 оголошувалась перерва до 26.01.2026, судові засідання 26.01.2026 та 25.02.2026 відкладались із підстав зазначених в ухвалах про їх відкладення.
У судовому засіданні 20.01.2026 суд після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позиція позивача
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем корпоративних прав позивача як учасника Товариства в порядку статті 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та статуту Товариства надіслав письмові вимоги на адресу останнього, з метою реалізації свого корпоративного права на отримання інформації про діяльність ТОВ «Катіон Інвест». Відповідач безпідставно відмовився від надання запитуваних позивачем документів.
Тому просить зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «КАТІОН ІНВЕСТ» упродовж 10 днів з дати набрання рішенням суду законної сили надати Акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Юкон» шляхом надсилання на адресу: 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, буд.17, поверх 8, належним чином засвідчених копій таких документів щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «КАТІОН ІНВЕСТ»: протоколи загальних зборів учасників за 2023, 2024 роки та поточний період 2025 року; накази та розпорядження виконавчого органу (директора) ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» за 2023, 2024 роки та поточний період 2025 року; документи ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ», що регламентують діяльність органів ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ», та зміни до них; наявні аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг за 2023, 2024 роки; договори, акти, накладні, підписані з боку ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» за 2023, 2024 роки та поточний період 2025 року; довіреності на представництво ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ», в тому числі (але не виключно), довіреності на укладення від ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» правочинів (з вилученням з них персональних даних фізичних осіб); усю звітність, яку подавало ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» відповідним державним органам за 2023, 2024 роки та поточний період 2025 року; документи бухгалтерського обліку за 2023, 2024 роки та поточний період 2025 року: виписки з банку по роках (кварталах); штатний розпис ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» та перелік працівників за 2023, 2024 роки та поточний період 2025 року; документи, що підтверджують права ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» на майно; виписка з усіх банківських рахунків ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» за 2023, 2024 роки та поточний період 2025 року.
Письмові вимоги від 01.08.2025 та від 15.08.2025 одержані ТОВ «Катіон Інвест» 14.08.2025 та 19.08.2025 відповідно проігноровані. Враховуючи дату отримання відповідачем письмових вимог та беручи до уваги встановлений десятиденний термін для їх виконання, ТОВ «Катіон Інвест» мало надати позивачу запитувані ним копії документів за письмовою вимогою від 01.08.2025 – до 25.08.2025 включно (враховуючи приписи ч. 5 ст. 254 ЦК України); за письмовою вимогою від 15.08.2025 – до 29.08.2025.
Позиція відповідача.
Відповідач згідно з поданим суду відзивом на позов від заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що ТОВ «Катіон Інвест» одержало запит Вих. № 15/12/2023-1 від 15.12.2023 р. від ТОВ «КУА «ПРО КАПІТАЛ ЕССЕТ МЕНЕДЖМЕНТ», яке діяло від імені, в інтересах та за рахунок АТ «ЮКОН» . 
Враховуючи обсяги запитуваних документів, Товариство здійснювало підготовку і надання усіх наявних документів частинами. Відповідно до Листа Вих. № 22/12 від 22 грудня 2023 р. були надані: 1. Бухгалтерський баланс на 2022 р., звіт про фінансові результати за 2022 з квитанцією № 2 про прийняття (реєстраційний номер: 900355449). 2. Довідки про відкриті банківські рахунки (ПАТ «БАНК ВОСТОК», АТ КБ «ПРИВАТБАНК», АБ «УКРГАЗБАНК»). 3. Банківські виписки про рух коштів по основному та додатковим поточним рахункам за період з 01.01.2023 по 15.12.2023 (дату запиту). 4. Спеціальний дозвіл на користування надрами № 6192 від 16.03.2017 р. 5. Протокол ДКЗ. 6. Договір оренди землі. 7. Проєкти по Тереблянському родовищу кам`яної солі. Загальний обсяг наданих документів: 390 аркуші. 
27 грудня 2023 р. ТОВ «Катіон Інвест» знову одержав запит – Лист № 26/12/2023-1 від 26.12.2023 р від ТОВ «КУА «ПРО КАПІТАЛ ЕССЕТ МЕНЕДЖМЕНТ» (надалі – Запит від 26.12.2023 р.), в якому продубльовано запитувані документи, в тому числі документи, що раніше надавалися. Відповідно до Листа Вих. № 05/01/01 від 05 січня 2024 року надано договори поставки за 2022-2023 рр. на 283 аркушах. Відповідно до Листа Вих. № 17/01 від 17 січня 2024 року надано договори перевезення, надання послуг, оренди, виконання робіт та поставки товарів ТОВ «Катіон Інвест» за 2022-2023 рр. на 250 аркушах. 
15 лютого 2024 року ТОВ «КУА «ПРО КАПІТАЛ ЕССЕТ МЕНЕДЖМЕНТ» направило новий запит про одержання документів Вих № 06/02/2024-2 від 06 лютого 2024 року (запит від 06.02.2024). Відповідно до Листа Вих. № 26/02 від 26 лютого 2024 року, ТОВ «Катіон Інвест» направило первинні документи бухгалтерського обліку (видаткові накладні, ТТН), накази та розпорядження виконавчого органу Товариства на 484 аркуші. Фактично, Відповідачем надано 1407 аркушів документів про господарську діяльність підприємства, серед яких банківські виписки, звітності, первинна документація (договори, видаткові накладні, ТТН), що спростовує твердження Позивача про обмеження його права на інформацію про господарську діяльність Відповідача. 
Окрім цього, у Листі Вих № 01/02 від 01.02.2024 р., запропоновано Позивачу зокрема ініціювати Загальні збори учасників Товариства по усіх питаннях, які його цікавлять і повідомлено, що виконавчим органом Товариства такі збори ініційовані на 06.03.2024 р. Численні запити Позивача не мали на меті реалізацію його законних прав та інтересів. Натомість, останні свідчать про бажання Позивача створити додатковий тиск на Відповідача та є формою зловживання правом.
ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.
Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Юкон» (далі також – АТ «Юкон» та/або позивач) є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Катіон Інвест» (далі також – ТОВ «Катіон Інвест» та/або відповідач та/або Товариство) з часткою в розмірі 45 % його статутного капіталу. Вказане підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Катіон Інвест».
АТ «Юкон» в порядку статті 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та пункту 11.5. та 11.1. статуту ТОВ «Катіон Інвест» 01.08.2025 направило на адресу Товариства Письмову вимогу щодо надання копій документів (надалі також – Письмова вимога від 01.08.2025), в якій просило надати належним чином засвідчені копії таких документів щодо ТОВ «Катіон Інвест»: - протоколи загальних зборів учасників за 2023, 2024 роки та поточний період 2025 року; - накази та розпорядження виконавчого органу (директора) Товариства за 2023, 2024 роки та поточний період 2025 року; - документи Товариства, що регламентують діяльність органів Товариства, та зміни до них; - наявні аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг за 2023, 2024 роки; - договори, акти, накладні, підписані з боку Товариства за 2023, 2024 роки та поточний період 2025 року; - довіреності на представництво Товариства, в тому числі (але не виключно), довіреності на укладення від Товариства правочинів; - усю звітність, яку подавало Товариство відповідним державним органам за 2023, 2024 роки та поточний період 2025 року; - документи бухгалтерського обліку за 2023, 2024 роки та поточний період 2025 року: виписки з банку по роках (кварталах); - штатний розпис Товариства та перелік працівників за 2023, 2024 роки та поточний період 2025 року; - документи, що підтверджують права Товариства на майно. Засвідчені належним чином копії наведених вище документів позивач просив надати протягом 10 днів шляхом направлення їх на адресу: 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, буд. 17, поверх 8. Крім того, 15.08.2025 АТ «Юкон» на адресу відповідача направило Письмову вимогу щодо надання копій документів (надалі також – Письмова вимога від 15.08.2025), в якій просило відповідача надати засвідчені належним чином копії виписок з усіх банківських рахунків ТОВ «Катіон Інвест» за 2023, 2024 роки та поточний період 2025 року. Вказані документи позивач також просив надати протягом 10 днів шляхом направлення їх на адресу: 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, буд. 17, поверх 8. Факт направлення позивачем письмових вимог від 01.08.2025 та від 15.08.2025 на юридичну адресу відповідача підтверджується відповідними копіями описів вкладення у цінний лист, накладних та фіскальних чеків.
Письмові вимоги від 01.08.2025 та від 15.08.2025 одержані ТОВ «Катіон Інвест» 14.08.2025 та 19.08.2025 відповідно, що підтверджується відомостями з офіційного сайту АТ «Укрпошта» при відслідковуванні поштових відправлень за трек-номерами 0303900216168 та 0303900255180. 

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Виходячи зі змісту ч.1 ст.8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.
Стаття 15 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).
Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Згідно з частиною першою статті 96-1 ЦК України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.
Пунктами 1, 5 частини третьої статті 96-1 ЦК України встановлено, що учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом: брати участь в управлінні юридичною особою у порядку, визначеному установчим документом, крім випадків, встановлених законом; одержувати інформацію про діяльність юридичної особи у порядку, встановленому установчим документом.
Пунктом 5 частини першої статті 116 ЦК України встановлено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасники товариства мають право, зокрема, отримувати інформацію про господарську діяльність товариства.
За встановленими у справі обставинами, позивач, як учасник товариства зверталася до Товариства із запитами про надання інформації про діяльність Товариства, зазначаючи у таких запитах перелік інформації та документів, які відповідний учасник вважає за необхідне отримати від Товариства, як один із учасників останнього.
Частиною першою статті 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено, що товариство зобов`язано зберігати такі документи: 
1) протокол зборів засновників товариства (рішення одноосібного засновника); 
2) статут товариства та зміни до статуту; 
3) протоколи загальних зборів учасників; 
4) документи товариства, що регулюють діяльність органів товариства, та зміни до них; 
5) положення про філії (представництва) товариства у разі їх створення (відкриття); 
6) протоколи засідань наглядової ради товариства та колегіального виконавчого органу товариства, накази і розпорядження виконавчого органу товариства;
7) аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг; 
8) річну фінансову звітність; 
9) документи звітності, що подаються відповідним державним органам; 
10) документи, пов`язані з випуском емісійних цінних паперів; 
11) інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства, рішеннями загальних зборів учасників, наглядової ради та виконавчого органу товариства; 
12) документи, що підтверджують права товариства на майно; 
13) документи бухгалтерського обліку.
Згідно з частиною четвертою статті 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» товариство забезпечує кожному учаснику (його представнику) доступ до документів, визначених частиною першою цієї статті.
Відповідно до частини п`ятої статті 43 Закону «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» протягом 10 днів з дня надходження письмової вимоги учасника товариства виконавчий орган товариства зобов`язаний надати такому учаснику копії відповідних документів, визначених частиною першою цієї статті. За підготовку копій документів товариство може встановлювати плату, розмір якої не може перевищувати розмір витрат на виготовлення копій документів та витрат, пов`язаних з пересиланням документів поштою.
В аспекті заявлених у цій справі позовних вимог та заперечень проти позову суд звертає увагу відповідача, що одержання учасником господарського товариства інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, є необхідним для реалізації таким учасником своїх корпоративних прав, зокрема правомочностей на участь в управлінні господарською організацію.
Відтак внаслідок невиконання господарським товариством свого обов`язку з надання учаснику господарського товариства на його вимогу інформації про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом та законом, можуть бути визнані порушеними як право учасника товариства на інформацію, так і його корпоративні права. 
Наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №906/157/19, від 21.01.2020 у справі №906/157/19, від 03.12.2020 у справі №910/13808/19, від 24.12.2020 у справі №911/73/20, від 29.08.2024 у справі №922/169/24, від 21.05.2025 у справі №922/3416/24, від 09.07.2025 у справі №927/401/24.
Так, зокрема у постанові від 21.05.2025 у справі №922/3416/24 Верховний Суд вказав, що «…зі змісту норм статей 5, 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю« у сукупності із положеннями статей 96-1, 116 ЦК України вбачається, що закон встановлює для юридичної особи імперативний обов`язок щодо надання її учаснику (засновнику) будь-якої інформації щодо діяльності (у тому числі і господарської) товариства. При чому перелік документів, що містять таку інформацію, не є вичерпним.
У розрізі наведеного колегія суддів ураховує, що частина перша статті 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» містить перелік документів з якого неможливо однозначно та вичерпно встановити усі конкретно визначені документи (назви таких), до яких товариство зобов`язано надати доступ його учаснику/учасникам (засновнику/засновникам), адже деякі з пунктів є загальною назвою пакета документів (зокрема, але не виключно, документи звітності; документи, пов`язані з випуском емісійних цінних паперів; документи бухгалтерського обліку), а деякі з них взагалі є відсилочними нормами (зокрема, «інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства, рішеннями загальних зборів учасників, наглядової ради та виконавчого органу товариства»)».
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 09.07.2025 у справі №927/401/24 виснував, що положення статті 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» не містять вичерпного переліку документів, які стосуються його діяльності, і відповідно, право на ознайомлення з якими має його учасник, адже у вказаній нормі наведені як конкретні документи, що мають бути надані учаснику, наприклад статут товариства, протоколи загальних зборів учасників, так і групи документів, що можуть формуватися у зв`язку зі здійснюваною товариством діяльністю у певній сфері (документи бухгалтерського обліку, правовстановлюючі документи, інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства тощо), однак чіткий перелік яких недоцільно унормовувати через те, що назва, вид, форма, відповідних документів, встановлюються іншими нормативними актами, а господарська діяльність товариства потребує гнучкого регулювання.
З огляду на викладене, для з`ясування питання чи має учасник товариства право на ознайомлення з певним запитуваним ним документом, який прямо не визначений в статуті товариства та в Законі України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», вирішальне значення має з`ясування обставин того, чи підпадає запитуваний документ під певну категорію, що наведені у частині першій статті 43 указаного Закону. У випадку якщо певний документ підпадає під загальну категорію документів, учасник товариства має право на доступ до нього.
Окрім того, суд враховує, що за змістом ч. 1 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» управління поточною діяльністю товариства здійснюється виконавчим органом товариства, який за змістом ч. 2 даної статті Закону та положень п. 6.3. Статуту Товариства наділений компетенцією вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників.
Надаючи оцінку заявленим відповідачем запереченням проти позову з посиланням на те, що положеннями статуту, рішеннями загальних зборів учасників, наглядової ради та виконавчого органу товариства не встановлювався жодний перелік документів, що підлягає зберіганню товариством, суд враховує позицію Верховного Суду, який у постанові від 24.12.2020 у справі №911/73/20 наголосив, що учасник має безумовне право на доступ до документів, перелічених у статті 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», а товариство не може звужувати це право внутрішніми документами чи відсутністю конкретизації запиту.
В даному аспекті судом враховуються також правові висновки, що викладені Верховним Судом у постанові від 21.05.2025 у справі №922/3416/24, за якими відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (з подальшими змінами і в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.
У контексті наведеного суд відзначає, що учасник Товариства з огляду на положення статей 5, 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та статей 96-1, 116 ЦК України має безумовне право на отримання інформації про діяльність товариства, у тому числі і господарської, у процесі здійснення якої вчиняються господарські операції, внаслідок яких відбувається реальний рух активів.
Окрім того у постанові у справі №911/73/20 від 24.12.2020 Верховний Суд, зокрема, зазначив про те, що доводи скаржника про те, що вимога про надання документів бухгалтерського обліку відсутня в чинному законодавстві, вже були відхилені апеляційним господарським судом з посиланням на п. 13 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», яким в контексті з ч. 5 даної статті передбачено право учасника вимагати бухгалтерські документи без обмеження їх переліку та видів.
Національним положенням (стандартом) бухгалтерської звітності 1 Загальні вимоги до фінансової звітності, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за № 336/22868, встановлено, що національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку.
Відповідно до п. 1 розділу 2 Національного положення (стандарту) фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності.
Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №906/157/19, де за результатами розгляду судового спору відповідача було зобов`язано надати документи бухгалтерського обліку без визначення переліку.
До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 03.12.2020 у справі №910/13808/19.
З огляду на зміст правового регулювання пункту 5 частини першої статті 116 ЦК, пункту 2 частини першої статті 5, статті 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», яке закріплює право учасника товариства отримувати інформацію про господарську діяльність товариства, вищенаведену практику застосування таких норм судом касаційної інстанції, суд надає перевагу розширеному тлумаченню такого права учасника, зміст якого полягає в можливості ознайомлення учасником з будь-якими документами, які містять інформацію про господарську діяльність товариства без обмеження переліку та видів відповідних документів (з урахуванням наведених вище висновків щодо часткової відмови у задоволенні позову), проте з урахуванням визначених у ч. 3 ст. 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» строків зберігання таких документів.
Так, відповідно до ч. . 3 ст. 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» документи, передбачені частиною першою цієї статті, підлягають зберіганню протягом усього строку діяльності товариства, крім документів бухгалтерського обліку, строки зберігання яких визначаються відповідно до законодавства.
Відповідний Перелік типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб, із зазначенням строків зберігання документів (надалі - Перелік) затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 за №578/5 (із змінами) та відповідно до п. 1.4. Переліку він є нормативно-правовим актом, призначеним для використання всіма організаціями при визначенні строків зберігання документів, їх відборі на постійне та тривале (понад 10 років) зберігання (далі – архівне зберігання) або для знищення.
Строки зберігання документів, визначені в цьому Переліку, є мінімальними, їх не можна скорочувати. Продовження в організаціях строків зберігання документів, передбачених цим Переліком, допускається у випадках, якщо ця потреба спричинена специфічними особливостями роботи конкретної організації. Строки зберігання типових документів на електронних носіях відповідають строкам зберігання аналогічних документів на паперових носіях (п.п. 1.7., 1.8. Переліку).
За змістом п. 2.10 Переліку строки зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, внесків, інших обов`язкових платежів, розраховуються з дня подання податкової чи іншої звітності, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання - з передбаченого Податковим кодексом України граничного строку подання такої звітності.
В пункті 311 розділу 4.2. Бухгалтерський облік та звітність Переліку визначено строки зберігання документів фінансової звітності з примітками до неї, зокрема, що стосується відповідача (яким не надано суду доказів створення в його діяльності документів Національного архівного фонду), строки зберігання річної та консолідованої річної звітності визначено – до ліквідації організації, квартальної звітності – 5 років (у випадку наявності річних звітів), місячної звітності (у випадку наявності річних та квартальних звітів) – 1 рік.
Крім того, у пунктах 283, 284 розділу 3.3. Оподаткування та справляння обов`язкових платежів визначено п`ятирічний строк зберігання податкових декларацій, в тому числі, тих, що відображають звітність усіх платників податків.
Водночас, враховуючи наведені у Переліку строки зберігання документів бухгалтерського обліку (фінансової звітності та податкових декларацій), суд вважає, що до задоволення підлягають вимоги про надання фінансової звітності за 2023-2025 роки 
Суд, при цьому, також враховує, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства.
Тлумачення п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (подібна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №910/8482/18 (910/4866/21), від 04.08.2021 у справі №185/446/18, від 07.10.2020 у справі №450/2286/16-ц).
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною 1 ст. 73 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам – учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
У постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. також постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18).
За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості для реалізації стандарту більшої переконливості (такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №645/5557/16-ц).
Верховний Суд у постанові від 29.01.2021 у справі №922/51/20 зазначив про те, що реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Окрім того, суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають до часткового задоволення судом.

Суд дійшов висновку, що відповідач не додержався обов`язку надати запитуваних документів в передбачений законом строк позивачу.
Як вказував суд раніше відповідно до ч. 5 ст. 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» Протягом 10 днів з дня надходження письмової вимоги учасника товариства виконавчий орган товариства зобов`язаний надати такому учаснику копії відповідних документів, визначених частиною першою цієї статті. За підготовку копій документів товариство може встановлювати плату, розмір якої не може перевищувати розмір витрат на виготовлення копій документів та витрат, пов`язаних з пересиланням документів поштою. Отже, вимога позивача про надання документів протягом 10 днів з дня набранням рішенням законної сили є обґрунтованою. 
Щодо доводів відповідача, що частина документів надавалась та доводів позивача про неякісність вказаних документів суд зазначає що товариство має надавати учаснику товариства документи відповідно до ст. 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». 
Щодо доводів відповідача щодо можливих зловживань позивачем своїм правом суд зазначає, що на підставі вищевказаної норми за підготовку копій документів товариство може встановлювати плату, розмір якої не може перевищувати розмір витрат на виготовлення копій документів та витрат, пов`язаних з пересиланням документів поштою.
Щодо доводів позивача виконання зобов`язання надати належним чином засвідчених копій таких документів шляхом надсилання на адресу відповідача суд погоджується із такою вимогою в частково та зауважує, що такий спосіб надання документів «шляхом надсилання на адресу відповідача» є не єдино можливим. Та можливість встановлення плати за витрати пов`язані з пересиланням документів поштою стверджує лише про таку можливість, а саме про можливість стягнення плати та можливість пересилання, а не їх обов`язковість.
Щодо періоди за які слід надати документи, суд зазначає, що на час закінчення розгляду справи настав 2026 рік, а тому вимоги надати копії документів за 2023, 2024 роки та поточний період 2025 року суд вважає що слід зазначити (де було зазначено прохання надати документи за поточний період 2025 року) такий період за 2023, 2024, 2025 роки, оскільки на даний час 2025 рік закінчився. 
Суд доходить висновків про необхідність зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «КАТІОН ІНВЕСТ» упродовж 10 днів з дати набрання рішенням суду законної сили надати Акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Юкон» належним чином засвідчених копій таких документів щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «КАТІОН ІНВЕСТ»: протоколи загальних зборів учасників за 2023, 2024, 2025 роки; накази та розпорядження виконавчого органу (директора) ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» за 2023, 2024, 2025 роки; документи ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ», що регламентують діяльність органів ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ», та зміни до них; наявні аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг за 2023, 2024 роки; договори, акти, накладні, підписані з боку ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» за 2023, 2024, 2025 роки; довіреності на представництво ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ», в тому числі (але не виключно), довіреності на укладення від ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» правочинів (з вилученням з них персональних даних фізичних осіб); усю звітність, яку подавало ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» відповідним державним органам за 2023, 2024, 2025 роки; документи бухгалтерського обліку за 2023, 2024, 2025 роки: виписки з банку по роках (кварталах); штатний розпис ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» та перелік працівників за 2023, 2024, 2025 роки; документи, що підтверджують права ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» на майно; виписка з усіх банківських рахунків ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» за 2023, 2024, 2025 роки. 
Розподіл судових витрат.
Судові витрати позивача по сплаті судового збору на підставі частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача у справі, позаяк саме з неправильних дій Товариства щодо порушення корпоративних прав позивача спір доведено до судового розгляду.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 129, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «КАТІОН ІНВЕСТ» (90550, Закарпатська обл., Тячівський р-н, село Теребля, вул. Центральна, буд. 100, код ЄДРПОУ 39508760) упродовж 10 днів з дати набрання рішенням суду законної сили надати Акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Юкон» (03039, м. Київ, вул. Голосіївська, буд.17, поверх 8, код ЄДРПОУ 41476864) належним чином засвідчені копії таких документів щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «КАТІОН ІНВЕСТ»: протоколи загальних зборів учасників за 2023, 2024, 2025 роки; накази та розпорядження виконавчого органу (директора) ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» за 2023, 2024, 2025 роки; документи ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ», що регламентують діяльність органів ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ», та зміни до них; наявні аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг за 2023, 2024 роки; договори, акти, накладні, підписані з боку ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» за 2023, 2024, 2025 роки; довіреності на представництво ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ», в тому числі (але не виключно), довіреності на укладення від ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» правочинів (з вилученням з них персональних даних фізичних осіб); усю звітність, яку подавало ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» відповідним державним органам за 2023, 2024, 2025 роки; документи бухгалтерського обліку за 2023, 2024, 2025 роки: виписки з банку по роках (кварталах); штатний розпис ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» та перелік працівників за 2023, 2024, 2025 роки (без персональних данних); документи, що підтверджують права ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» на майно; виписка з усіх банківських рахунків ТОВ «КАТІОН ІНВЕСТ» за 2023, 2024, 2025 роки.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАТІОН ІНВЕСТ» (90550, Закарпатська обл., Тячівський р-н, село Теребля, вул. Центральна, буд. 100, код ЄДРПОУ 39508760) на користь Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Юкон» (03039, м. Київ, вул. Голосіївська, буд.17, поверх 8, код ЄДРПОУ 41476864) 3028.00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) в повернення сплаченого судового збору.
4. В решті позову – відмовити.
5. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду, згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.
6. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, –://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.
Повний текст рішення складено та підписано 16.03.2026

Суддя А.А. Худенко