ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026	м. Дніпро	Справа № 904/7361/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу
За позовом Акціонерного товариства "Одесагаз" (Одеська обл., м. Одеса) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курс 2М" (Дніпропетровська обл., м. Дніпро) 
про стягнення заборгованості
СУТЬ СПОРУ:
Акціонерне товариство "Одесагаз" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курс 2М" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 170088,55грн, з якої: 165864,38грн основного боргу, 2329,23грн інфляційних втрат, 1894,94грн трьох відсотків річних. Судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу просить покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №1402/25 від 14.02.2025 в частині поставки якісного товару.
Зважаючи на те, що справа є незначної складності, враховуючи приписи статті 12, частини першої статті 247, частини сьомої статті 250 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними в матеріалах справи документами. Зобов`язано відповідача надати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
02.01.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про долучення доказів, а саме копії видаткової накладної №24 від 18.03.2025.
02.03.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, відповідно до змісту якого позивач просить долучити в якості доказу по справі копію експрес-накладної №59001411680041 на підтвердження направлення на адресу відповідача претензії Вих.№02/23-663 від 08.07.2025.
Відповідач не надав відзив на позовну заяву.
З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.
Господарським судом направлялася ухвала суду від 30.12.2025 на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пр. Поля Олександра, буд. 82Г.
Однак, поштовий конверт з ухвалою суду від 30.12.2025 (про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі) був повернутий працівниками поштового зв`язку з відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 29-31 том 1).
Частиною одинадцятою статті 242 Господарського процесуального України передбачено, що у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно з положеннями частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є:
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пункт 3);
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4);
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).
Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, і які регулюють відносини між ними.
Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження.
Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.
Суд зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 180 Господарського процесуального кодексу України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.
Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.
З огляду на правильність наявної в матеріалах справи адреси відповідача, враховуючи вищевикладені обставини, а також термін зберігання поштової кореспонденції відділенням поштового зв`язку і її повернення до суду "адресат відсутній за вказаною адресою", суд дійшов висновку, що останнім днем строку для подання відзиву на позов необхідно вважати 26.01.2026 (24.01.2026 та 25.01.2026 – вихідні дні), оскільки 09.01.2026 - день проставлення поштової відмітки про причину повернення конверту, яким направлялась відповідачу ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за якою було зобов`язано надати відповідача відзив на позов.
Будь-яких клопотань про продовження зазначеного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною другою статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило, поважних причин пропуску наведеного строку суду також не повідомлено.
Станом на 02.03.2026 відповідач відзив на позов не надав.
Згідно із частиною першою статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя статті 13 Господарського процесуального кодексу України).
При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").
Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Відповідач мав достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, однак не зробив цього, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем до суду не надано.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до статті 248 Господарського процесуального України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.
Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Враховуючи достатність часу наданого сторонами для подання заяв по суті справи чи з процесуальних питань, суд вважає за можливе завершити розгляд справи.
Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-
УСТАНОВИВ:
14.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Курс 2М" (далі – постачальник, відповідач) та Акціонерним товариством "Одесагаз" (далі – покупець, позивач) укладено договір поставки №1402/25 (далі – договір).
Згідно з пунктом 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити покупцю лічильник газу ультразвуковий G 650 Б2 Dn 150 0,7., монтажний комплект для 150 Б 0,7 далі по тексту договору іменований "товар", а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити за нього визначену ним договором грошову суму.
Загальна вартість товару становить 207330,48грн (двісті сім тисяч триста тридцять гривень 48 копійок), у т.ч. ПДВ- 34555,08грн (пункт 2.1 договору).
Приписами пункту 1.3 договору встановлено, що одиниця вимірювання: літр.
Згідно з пунктом 2.2 договору кількість товару повинна відповідати всім нормативним вимогам, встановленим для цієї групи продукції, технічним характеристикам, зазначеним у керівництві з експлуатації.
Відповідно до пункту 2.3 договору гарантійний термін експлуатації - 1 рік з дня поставки. Датою поставки товару вважається дата, зазначена у видатковій накладній постачальника, підписаної обома сторонами.
Положеннями підпункту 3.1.1 пункту 3.1 договору встановлено, що постачальник зобов`язаний поставити покупцю товар належної якості, в асортименті і терміни, обумовлені цим договором, власними силами і за власний рахунок (на протязі 10-20 днів після оплати).
Покупець має право пред`явити вимоги, пов`язані з недоліками товару, при виявленні недоліків протягом гарантійного терміну, постачальник зобов`язаний усунути ці недоліки протягом строку, погодженого між сторонами (пункт 3.4 договору).
Пункт 4.1 договору визначає, що покупець зобов`язаний здійснити передоплату у розмірі 80% від вартості товару на розрахунковий рахунок постачальника та 20% па підставі повідомлення постачальником про готовність товару до відвантаження та реєстрації податкової накладної, яку покупець зобов`язаний сплатити протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання повідомлення.
Товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем:
- за якістю - відповідає технічним характеристикам керівництва з експлуатації;
- за кількістю - відповідає кількості, зазначеній у видатковій накладній (пункт 4.4 договору).
Відповідно до пункту 4.5 договору претензія з якості товару може бути заявлена покупцем протягом гарантійного строку на товар, визначений у паспорті на товар.
Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє в питаннях поставок до 31.12.2025, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, в тому числі і гарантійних (пункт 8.8 договору).
Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками без зауважень та заперечень до нього.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсними в судовому порядку.
Відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №24 від 14.02.2025 на суму 207330,48грн (а.с. 8 том 1).
Позивач здійснив оплату товару на загальну суму 165864,38грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1000067379 від 27.02.2025 на суму 165864,38грн (зворотній аркуш 12 том 1). 
Сторонами підписано видаткову накладну №24 від 18.03.2025 на суму 207330,48грн на поставку товару (а.с. 27 том 1).
Позивач зазначає, що в подальшому через невідповідність товару встановленим метрологічним характеристикам товар неодноразово повертався постачальнику, що підтверджується експрес-накладними Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" №59001384072943 (дата оформлення 26.05.2025), №59001392766532 (дата оформлення 09.06.2025р.)
Під час перевірки метрологічних характеристик товару, а саме лічильника газу Курс заводський №16341, було виявлено, що лічильник є непридатним для експлуатації, оскільки відносна похибка перевищує допустимі значення, що підтверджується довідкою про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №2-тт від 04.07.2025 (зворотній аркуш 11 том 1). 
З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено претензію за Вих.№02/23-663 від 08.07.2025 (а.с. 37 том 1) про повернення сплачених грошових коштів або поставку товару належної якості, однак, на момент звернення до суду з позовною заявою, вимоги не задоволені та заборгованість відповідачем не погашена. 
Зазначене і є причиною виникнення спору.
Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача за договором поставки №1402/25 від 14.02.2025 суми попередньої оплати у зв`язку з несвоєчасною поставкою якісного товару, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Предметом доказування у справі є встановлення обставин укладення сторонами договору поставки, строк його дії, умови поставки товару, порядок здійснення розрахунків, факт поставки товару неналежної якості, наявності/відсутності правових підстав для стягнення з відповідача сплаченої позивачем попередньої оплати за цими договорами у сумі 165864,38грн, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (статті 626 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За своєю правовою природою укладені між сторонами договір є договором поставки.
Відповідно до частини першої та другої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зі змістом частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином .
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Як передбачено статтею 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу (частина перша статті 673 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.
Частиною першою статті 676 Цивільного кодексу України визначено, що гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу.
Під гарантією якості товару слід розуміти запевнення продавця про відсутність у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості в момент його передачі від продавця до покупця.
Згідно зі статтею 679 Цивільного кодексу України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.
За приписами частини другої статті 678 Цивільного кодексу України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;
2) вимагати заміни товару.
Частина перша статті 688 Цивільного кодексу України встановлює, що покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.
Факт виявлення недоліків поставленого товару підтверджується довідкою про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №2-тт від 04.07.2025 (зворотній аркуш 11 том 1). 
Зважаючи, що відповідачем в порушення умов договору було здійснено поставку товару неналежної якості, не було здійснено заміни його на товар належної якості та за вимогою покупця, не повернув позивачу попередню оплату в сумі 165864,38грн, суд приходить до висновку про існування у відповідача зобов`язання повернути позивачу суму оплати за товар неналежної якості в розмірі 165864,38грн на підставі вимог частини першої статті 678 Цивільного кодексу України.
Окрім вимоги про стягнення основного боргу позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних у сумі 1894,94грн за період 01.08.2025 по 17.12.2025 та інфляційні втрати у сумі 2329,23грн за період з серпня по листопад 2025 року (а.с. 16 том 1).
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством.
Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку трьох відсотків річних та інфляційних втрат судом порушень не встановлено.
Згідно з частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин, вимоги позивача підлягають задоволенню, шляхом стягнення заборгованості в загальному розмірі 170088,55грн, з якої: 165864,38грн основного боргу, 2329,23грн інфляційних втрат, 1894,94грн трьох відсотків річних.
Судом були досліджені всі докази в матеріалах справи та надана їм правова оцінка.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача і стягненню на користь позивача підлягають 2422,40грн витрат по сплаті судового збору.
Судові витрати за надання професійної правничої допомоги судом не розподіляються з огляду на зазначення позивачем у позовній заяві з посиланням на пункт 9 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу становить 17008грн. 
Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77– 79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, –
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Акціонерного товариства "Одесагаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курс 2М" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 170088,55грн, з якої: 165864,38грн основного боргу, 2329,23грн інфляційних втрат, 1894,94грн трьох відсотків річних – задовольнити в повному обсязі. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курс 2М" (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пр. Поля Олександра, буд. 82Г, ідентифікаційний номер 43744080) на користь Акціонерного товариства "Одесагаз" (65003, Одеська обл., м. Одеса, вул. Одарія, буд. 1, ідентифікаційний код 03351208) 165864,38грн - основного боргу, 1894,94грн – трьох відсотків річних та 2329,23грн – інфляційних втрат та 2422,40грн – витрат по сплаті судового збору. 
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 02.03.2026.

Суддя В.О. Татарчук