Справа № 202/7097/25
Провадження № 2/202/756/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Недобитюк Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Іващенко І.В.,
за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,
за відсутності відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у липні 2025 року звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпра з позовною заявою про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Ухвалою від 27.10.2025 судді Недобитюк Н.В. відкрите провадження у справі.
У позовній заяві позивач повідомила, що 16.06.2022 між позивачем та відповідачем розірвано шлюб (рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2022, справа № 202/6726/21). Сторони мають спільних дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти проживають з позивачем.
ОСОБА_1 наголосила на наявності заборгованості відповідача по сплаті аліментів, тому просила стягнути з відповідача 185424 грн 56 коп. Зазначену суму обґрунтувала доданою до матеріалів справи копією довідки-розрахунку заборгованості по аліментах на 2-х аркушах за період з жовтня 2021 року по червень 2025 року.
У судовому засіданні позивач пояснила, що зазначених розрахунок їй зробив державний виконавець Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра, проте не змогла пояснити чому розрахунок не засвідчений в установленому порядку.
21.11.2025 через систему електронний суд представник відповідача ОСОБА_3 подала відзив, у якому наголосила на некоректності розрахунку заборгованості відповідача по аліментах, а саме зазначила, що: 
«…державний виконавець брав дані щодо його доходів з відомостей Державної податкової служби, а в цих відомостях відображаються всі доходи в незалежності від постійного характеру чи непостійного. А тому Відповідачем Державному виконавцю були надані наступні документи про його доходи, а саме: 
- довідку ГУ НПУ в Дніпропетровській області від 22.03.2024 № 46 про доходи Відповідача за 2023 рік;
- довідку ГУ НПУ в Дніпропетровській області від 22.03.2024 № 47 про доходи Відповідача за 2024 рік (копії довідок додаються, оригінали знаходяться у Відповідача). 
На підставі цих довідок Державним виконавцем було здійснено перерахунок і встановлено, що борг по аліментам у Відповідача станом на червень 2025 року складає 105167,11 грн. Тобто, його борг станом на липень 2025 року складав не 185424,56 грн, а 105167,11 грн. А тому стягнення пені за несплату аліментів у розмірі 185424,56 грн є безпідставним, оскільки борг в нього був інший».
Разом з тим представник відповідача покликалася на відсутність вини відповідача, зазначивши, що «виходячи з розрахунку боргу, борг у Відповідача виник ще з жовтня 2021 року. Проте, згідно відомостей з АСВП вбачається, що Державним виконавцем було винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату від 06.01.2022, яку було направлено за місцем роботи Відповідача до ГУ НП в Дніпропетровській області і відповідно роботодавець відраховував аліменти з його заробітної плати. Відповідно до цієї постанови, виконавець зазначив: «Здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства у розмірі 50% із фактичного заробітку (доходу), з яких відраховується поточний платіж у розмірі 1/3 частки доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, інше зараховується в рахунок погашення боргу. Згідно проведеного розрахунку станом на 31.12.2021 року заборгованість зі сплати аліментів становить 11349,33 грн. Відповідальну особу (бухгалтера) прошу надати довідку про відрахування із заробітної плати (доходу) боржника. В подальшому заборгованість нараховувати згідно фактичного заробітку (доходу) боржника. Відрахування проводити щомісячно. Після погашення заборгованості, утримання проводити щомісячно відповідно до вимог виконавчого документу, а саме, у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».
Також, представник відповідача зазначила, що після звільнення відповідача з роботи в березні 2024 року державним виконавцем було видано йому Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, станом на 01.03.2024 і згідно цього розрахунку борг складав 23389,15 грн і майже відразу сплачений, адже згідно розрахунку в квітні 2024 року він сплатив аліментів на суму 19600,00 грн, а потім згодом доплачував борг.
Після звільнення відповідача виконавець порахувала заборгованість по аліментам і виявила, що в нього був борг у розмірі 23389,15 грн, який відповідач невдовзі погасив. Інших сум боргу державним виконавцем заявлено не було.
За таких обставин ОСОБА_3 вважає, що ОСОБА_4 вчинив всі необхідні дії для сплати аліментів.
Також представник відповідача зазначила, що ОСОБА_4 майже постійно офіційно працював, а тому аліменти з його заробітку відраховувала бухгалтерська служба за місцем роботи, що виключає вину відповідача.
На час розгляду справи у суді відповідач має офіційне місце роботи, адже 05.04.2025 мобілізований до лав ЗСУ і перебуває на військовій службі у Військовій академії (м. Одеса), що підтверджується довідкою Військової академії (м. Одеса) № 1868 від 29.09.2025 та військовим квитком Відповідача серії НОМЕР_1 від 05.04.2025.
З огляду на зазначене, ОСОБА_3 просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.
10.12.2025 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення засідання по справі № 202/7097/25, призначеного на 11.12.2025, для надання можливості представнику позивача ОСОБА_2 вступити у справу та підготувати правову позицію клієнта ОСОБА_1 .
Крім того, 22.12.2025 від ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про перенесення засідання, призначеного на 24.12.2025, з огляду на «юридичну необізначність» ОСОБА_1 .
Водночас через канцелярію суду ОСОБА_2 подав «Заяву в порядку ст. 49 ЦПК України», у якій зазначив, що «відповідач тривалий час працював офіційно, проте приховував свої доходи, і матеріальної допомоги на утримання дітей ( ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ) надавав у неповному обсязі». Також зазначив, що за період з 28.10.2021 по 11.11.2025 за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 109250 грн 06 коп, тому відповідно до розрахунку пеня становить 720740 грн 98 коп. Втім, оскільки розмір пені не може становити більше 100 відсотків суми заборгованості, ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача 109250 грн 06 коп по виконавчому провадженню № 67808300.
До зазначеної заяви був долучений новий Розрахунок заборгованості по сплаті аліментів станом на 11.12.2025.
Ознайомившись з «Заявою в порядку ст. 49 ЦПК України» та новим розрахунком представник відповідача подала заперечення, яке надійшло через систему «Електронний суд» 06.02.2026. 
У запереченні представник відповідача звернула увагу на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, відтак позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. 
Оскільки перше судове засідання по справі відбулось 01.12.2025 позивач вправі була подати таку заяву до 01.12.2025, але цього не зробила. Тому ОСОБА_3 просила не брати до уваги заяву позивача та її представника.
Крім того ОСОБА_3 наголосила на тому, що новий розрахунок заборгованості виконаний за період з 28.10.2021 по 11.12.2025, тобто не по дату подання позовної заяви, а по грудень 2025 року. Крім того, вкотре зазначила, що відповідачу був наданий розрахунок щодо його заборгованості станом на 01.03.2024 (копія якого наявна у матеріалах справи), і згідно цього розрахунку борг складав 23389 грн 15 коп. У квітні 2024 року ОСОБА_4 сплатив аліментів на суму 19600,00 грн, а потім згодом доплачував борг. Отже, після звільнення ОСОБА_4 виконавець Полякова В.В. порахувала його борг по аліментам згідно раніше отриманих ним доходів у вигляді заробітної плати. 
У судовому засіданні встановлено, що після звільнення з роботи доходи відповідача суттєво зменшилися. Проте, він не звертався до суду з позовом про зменшення аліментів. Натомість, як вбачається з наданого позивачем та її представником розрахунку заборгованості, ОСОБА_4 все ж таки сплачував певні суми на утримання дітей, що на переконання суду свідчить про турботу відповідача щодо матеріального утримання дітей. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд бере до уваги наявність розбіжностей у розрахунках заборгованості відповідача станом на 01.03.2024, які були подані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також неузгодженість між поданим ОСОБА_1 розрахунком разом з позовною заявою при зверненні до суду, а також розрахунком, поданим нею у грудні 2025 року.
Суд також ураховує, що відповідач будучи офіційно працевлаштованим, мав легітимні сподівання, що бухгалтерська служба за місцем його роботи буде коректно здійснювати відрахування з заробітної плати. І вже після звільнення відповідач сплатив борг, який порахувала виконавець Полякова В.В.
Крім того, протягом всього часу безробіття відповідач сплачував певні суми аліментів в міру можливостей, що підтверджено розрахунками, наданими позивачем. 
Наразі відповідач має офіційне місце роботи, оскільки 05.04.2025 мобілізований до лав ЗСУ і перебуває на військовій службі у Військовій академії (м. Одеса), що підтверджується довідкою Військової академії (м. Одеса) № 1868 від 29.09.2025 та військовим квитком Відповідача серії НОМЕР_1 від 05.04.2025.
Водночас, твердження позивача та її представника про приховування відповідачем своїх доходів не підтверджено належними та допустимими доказами.
Крім того, на переконання суду слушним є зауваження представника відповідача що, «розрахунок пені повинен бути представлений у вигляді таблиці, в якій було б відображено розмір боргу, пеня за кожен день прострочення, сплачений Відповідачем борг тощо». Натомість до позовної заяви долучений не засвідчений в установленому порядку розрахунок заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра, у той час як сама позовна заява не містить розрахунку пені.
Дана справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження, відтак ОСОБА_1 мала право збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання. Натомість позивач та її представник після першого судового засідання неодноразово заявляли клопотання про відкладення розгляду справи та визначення іншої дати судового засідання. Врешті, ними був поданий розрахунок, виконаний за період з 28.10.2021 по 11.12.2025, тобто не по дату подання позовної заяви, а по грудень 2025 року.
Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з нормами глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Так, відповідно до частини першої статті 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.
Згідно з роз`ясненнями пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Розглядаючи позов про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд встановлює факт заборгованості за аліментами, наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, в її виникненні та залежно від цього вирішує питання про наявність чи відсутність в одержувача аліментів права на стягнення неустойки.
У даній справі не заперечується факт наявності заборгованості відповідача по сплаті аліментів, незважаючи на те, що сума заборгованості у поданих розрахунках різниться. Проте позивачем та її представником не доведена вина відповідача. Разом з тим твердження позивача та її представника про приховування відповідачем своїх доходів не підтверджено належними та допустимими доказами.
Згідно з частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до частини 3 ст.12, частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до частини 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях
Суд, дослідивши надані учасниками справи докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У даній справі позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», у свою чергу відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 10, 12, 13, 77-81, 141, 178, 263-265, 268, 273, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений: 30.03.2026.

Суддя        Н.  В.  Недобитюк