ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/1223/25	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №6
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Діброви Г.І.,
Ярош А.І.,
секретар судового засідання – Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Скороход А.О., за ордером;
від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства “Кристал”
на рішення Господарського суду Миколаївської області
від 31 жовтня 2025 року (повний текст складено 31.10.2025)
у справі № 915/1223/25
за позовом: Селянського (фермерського) господарства “Кристал”
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Агроф`юче”
про: стягнення 368 939,08 грн.

суддя суду першої інстанції: Семенчук Н.О.
місце винесення рішення: м. Миколаїв, вулиця Фалєєвська, 14, Господарський суд Миколаївської області.
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 18.02.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року Селянське (фермерське) господарство “Кристал” (далі також – позивач, СФГ «Кристал», Фермерське господарство) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Агроф`юче” (далі також – відповідач, ТОВ «Компанія «Агроф`юче, Товариство) про стягнення 368 938,08 грн, які були набуті без достатньої правової підстави.
Крім того, позивач заявив до стягнення 4 427,26 грн. судового збору та 8 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рахунка-фактури від 29.07.2025 №АФ-0000168 СФГ “Кристал” помилково перерахувало на користь ТОВ “Компанія “Агроф`юче” грошові кошти у розмірі 510 002,64 грн за відсутності між сторонами будь-яких договірних відносин. 12.08.2025 позивач скерував на адресу відповідача лист за вих.№59, в якому просив повернути помилково сплачені кошти. Проте, відповідач виконав вимогу позивача лише в частині шляхом повернення коштів у сумі 141 064,56 грн. Таким чином, за твердженням позивача, станом на 20.08.2025 ТОВ «Компанія «Агроф`юче» зберігає без достатньої правової підстави грошові кошти позивача у розмірі 368 938,08 грн (510 002,64 - 141 064,56), які Фермерське господарство і заявило до стягнення на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 31.10.2025 у справі №915/1223/25 (суддя Семенчук Н.О.) у задоволенні позову Селянського (фермерського) господарства “Кристал” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Агроф`юче” про стягнення 368 939,08 грн. відмовлено повністю. 
У вказаному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у суду відсутні підстави констатувати відсутність між сторонами договірних правовідносин, що унеможливлює застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України. Так, місцевий господарський суд зазначив, що оскільки у матеріалах справи наявний рахунок-фактура №АФ-0000168 від 29.07.2025, виставлений ТОВ “Компанія “Агроф`юче”, як постачальником СФГ “Кристал”, як одержувачу, який, в свою чергу позивачем сплачений у повному обсязі із зазначенням усіх реквізитів, що підтверджується платіжною інструкцією №1810 від 31.07.2025, то у суду немає підстав вважити, що спірні кошти були сплачені помилково і сама по собі відсутність письмового договору не свідчить про зворотне. Виходячи з факту оплати позивачем належного рахунку фактури, суд дійшов висновку про те, що Фермерським господарством вчинено дії на визнання договору укладеним. Таким чином, судом було відхилене посилання позивача на те, що сплачені ним кошти в розмірі 368 938,08 грн., є такими, що безпідставно набуті відповідачем, оскільки, навпаки підстава набуття існувала – саме рахунок-фактура №АФ-0000168 від 29.07.2025, що унеможливлює задоволення позову.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 14.11.2025 Селянське (фермерське) господарство “Кристал” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій апелянт просить скасувати повністю рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.10.2025 у справі №915/1223/25 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Здійснити розподіл судових витрат, які понесені апелянтом у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
При цьому, апелянт зазначає, що сплачена ним сума судового збору в суді апеляційної інстанції становить 6 640,89 грн, а витрати на професійну правничу допомогу, які апелянт очікує понести, у зв`язку із апеляційним переглядом даної справи, складає 8 000,00 грн. 
Позивач вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильному визначенню характеру спірних правовідносин, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.
Зокрема, апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції не врахував висновки суду касаційної інстанції, викладені у постанові Верховного Суду від 12.11.2023 у справі №904/393/22, на які позивач посилався у позовній заяві та згідно з якими виставлення на оплату рахунку не може ототожнюватися з укладанням договору, оскільки складання та надання рахунку має здійснюватися на виконання досягнутих сторонами домовленостей.
Також, посилаючись на правової висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 23.04.2019 у справі №918/47/18 та від 01.04.2019 у справі №904/2444/18, позивач наполягає на тому, що відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
При цьому, Фермерське господарство звертає увагу на те, що відповідачем було здійснено часткове повернення сплаченої суми, яка визначена у відповідній вимозі позивача як помилкова, що в свою чергу, на переконання апелянта, лише підсилює правову позицію позивача щодо відсутності правової підстави для зміни майнового стану будь-якої зі сторін.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 14.11.2025, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства “Кристал” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.10.2025 у справі №915/1223/25 та призначено її для розгляду на 18.02.2026 об 11:30 год. Крім того, вказаною ухвалою продовжено розгляд апеляційної скарги на розумний строк; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право протягом цього строку подати до суду будь-які клопотання і заяви процесуального характеру.
ТОВ “Компанія “Агроф`юче” своїм правом на подання відзиву не скористалось, відзив на апеляційну скаргу суду не надало, але, відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 11.02.2026 задоволено заяву представника Селянського (фермерського) господарства “Кристал” – адвоката Скороход Аліни Олексіївни про надання їй можливості брати участь у розгляді справи поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення “EasyCon”. Вирішено здійснювати розгляд справи №915/1223/25 в режимі відеоконференції.
З метою додаткового та належного повідомлення учасників справи про хід судового розгляду, інформацію про дату час та місце розгляду апеляційної скарги Селянського (фермерського) господарства “Кристал” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.10.2025 у справі №915/1223/25 судом апеляційної інстанції 12.02.2026 було розміщено відповідне оголошення на офіційному веб-сайті Південно-західного апеляційного господарського суду на веб-порталі «Судова влада України».
18.02.2026 у судове засідання з`явився представник позивача, якій підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні та задоволенні позовних вимог Фермерського господарства.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.
У судовому засіданні 18.02.2026, яке проводилось в режимі відеоконференції, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
З огляду на матеріали справи вбачається, що 29.07.2025 ТОВ “Компанія “Агроф`юче” (постачальник) виставило СФГ “Кристал” (одержувач) рахунок-фактуру №АФ-0000168 на суму 510 002,64 грн (у т.ч. ПДВ) щодо оплати товару – «Пірінекс Супер» у кількості - 5 л.
Зі вказаного рахунку- фактури вбачається, що останній виставлений без замовлення товару зі сторони СФГ “Кристал” (графа «замовлення»).
Однак, у матеріалах справи наявне платіжна інструкція від 31.07.2025 №1810, відповідно до якої СФГ “Кристал” перерахувало ТОВ “Компанія “Агроф`юче” грошові кошти у розмірі 510 002,64 грн (призначення платежу – оплата за Пірінекс Супер к.е. 5 л згідно рахунку №АФ-0000168 від 29.07.2025 у т.ч. ПДВ).
Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, будь-які договірні відносини між СФГ “Кристал” та ТОВ “Компанія “Агроф`юче” відсутні.
Позивач наполягає на тому, що грошові кошти у сумі 510 002,64 грн були перераховані ним без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим, СФГ “Кристал” направило відповідачу – ТОВ “Компанія “Агроф`юче” лист від 12.08.2025 №59, в якому просило повернути помилково перераховані кошти в сумі 510 002,64 грн.
У матеріалах справи наявна платіжна інструкція ПАТ АБ «Укргазбанк» від 19.08.2025 №378_00000/….., якою ТОВ “Компанія “Агроф`юче” перерахувало на рахунок позивача кошти у розмірі 141 064,56 грн. (призначення платежу: «часткове повернення коштів згідно листа №59 від 12.08.2025»). 
Враховуючи те, що відповідач не повернув позивачу грошові кошти у сумі 368 938,08 грн. (510 002,64 грн. – 141 064,56 грн.), позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача кошти у зазначеному розмірі на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій і статус суддів” суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 910/1997/18).
При цьому, перелік способів захисту, зазначений в ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним, отже, суду надано право захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №5013/458/11).
Враховуючи обґрунтування заявлених СФГ “Кристал” позовних вимог приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України, апеляційна колегія зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.07.2025 у справі №910/8162/24).
При цьому, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).
Апеляційна колегія звертає увагу на те, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18, від 16.09.2022 у справі №913/703/20 та від 29.01.2025 у справі №910/715/24).
Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
У випадку, якщо сторони перебувають у зобов`язальних відносинах, останні повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним і не підпадає під регулювання ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Як зазначалось вище, у даному випадку позивач, вказуючи, що між СФГ “Кристал” та ТОВ “Компанія “Агроф`юче” відсутні будь-які договірні відносини, звернувся до суду з вимогами про стягнення помилково сплачених відповідачу коштів в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України. 
Проте, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач сплатив кошти на підставі рахунку-фактури, оформленому належним чином; із зазначенням всіх реквізитів, що були вказані у відповідному рахунку, а тому своїми діями визнав цей рахунок, що позбавляє суд вважати платіж помилковим та, відповідно, здійсненим без правової підстави. Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що сама по собі відсутність письмового договору у даному випадку не свідчить про зворотне. 
Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з такою позицією місцевого господарського суду та зазначає наступне.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до положень ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 цієї ж статті).
Отже, правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.
Судова колегія враховує, що здійснення правочину законодавчо може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину, однак, сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону, незалежно від волі його суб`єктів).
У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети.
Те, яким чином та у який спосіб здійснюється (оформлюється) вияв учасників правочину на набуття, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків, передбачено ст. 205 Цивільного кодексу України. Так, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
За п. 1 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.
Положеннями ст. 207 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі ч. 1 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами, у разі, якщо правочин вчиняє юридична особа (частини 2 та 4 ст. 207 Цивільного кодексу України).
У ст. 626 Цивільного кодексу України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. 3 вказаної статті).
Згідно із ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України і відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).
При цьому, апеляційний суд наголошує на тому, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.
Водночас, ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відтак, з огляду на вищенаведені норми закону загальною істотною умовою договору поставки (договору купівлі-продажу) є предмет договору. Також істотними умовами таких договорів є ціна, яку покупець зобов`язується сплатити за майно (товар), строк поставки та строк дії договору.
Як свідчать матеріали даної справи, договору поставки (або договору купівлі-продажу) інсектициду «Пірінекс Супер» (каністра, 5л) у письмовій формі між ТОВ “Компанія “Агроф`юче”, як постачальником, та СФГ “Кристал”, як покупцем, не укладалось і, відповідно, істотних умов, необхідних для договору поставки (купівлі-продажу), сторони не погоджували.
Між сторонами також не укладався договір поставки у письмовій формі й у «спрощений спосіб» шляхом обміну документами, оскільки у матеріалах справи відсутні докази узгодження сторонами істотних умов договору поставки (строк дії договору, строк та порядок поставки товару тощо). 
Виходячи з вищевикладених норм чинного законодавства України, колегія суддів вважає, що виставлення рахунку на оплату має здійснюватися на виконання досягнутих між сторонами домовленостей (вчинення правочину) та не може замінювати, навіть у випадку його оплати, чи ототожнюватися з укладенням між сторонами договору у відповідності до вимог чинного законодавства.
Вказана позиція повністю підтримана Верховним Судом у постанові від 12.07.2023 у справі №904/393/22.
Так, у вказаній постанові Верховний Суд виснував, що виставлення на оплату рахунку не може ототожнюватися з укладанням договору, оскільки складання та надання рахунку має здійснюватися на виконання досягнутих сторонами домовленостей. Рахунки, виставлені відповідачем, не містить відомостей ані про підставу його складання, ані про строк, протягом якого він має бути оплачений чи строк поставки товару.
Отже, у даному випадку між сторонами не укладалося договору на постачання відповідного товару, який був оплачений позивачем згідно рахунку-фактури від 29.07.2025 №АФ-0000168 на загальну суму 510 002,64 грн, тому між сторонами не виникло відповідного господарського зобов`язання, а правові підстави для оплати позивачем вказаного рахунку були відсутні.
Більш того, судова колегія звертає увагу на те, що у вказаному рахунку-фактурі чітко зазначено про те, що ТОВ “Компанія “Агроф`юче” виставила такий рахунок без відповідного замовлення товару з боку СФГ “Кристал”, а подальше повернення відповідачем частини сплаченої позивачем суми, зазначеної у спірному рахунку-фактурі, свідчить про те, що між сторонами взагалі не узгоджувались будь-які умови відносно поставки (на виконання якої у матеріалах справи не міститься будь-якого доказу).
Разом з цим, апеляційною колегією враховується й те, що договір поставки (купівлі-продажу) не може бути укладений в усній формі, оскільки це, з урахуванням вищезазначеного, не ґрунтується на нормах чинного законодавства.
Крім того, судова колегія виходить з того, що за приписами ч. 1 ст. 206 Цивільного кодексу України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
У даному випадку відсутній правочин, який би був виконаний у момент його вчинення.
Водночас, рахунок №АФ-0000168 від 29.07.2025 не може вважатися пропозицією (офертою) укласти договір, так як не містить усіх істотних умов договору (строк дії договору, строк та порядок поставки товару) та не підписаний зі сторони його видавця (відповідача, постачальника) - ТОВ “Компанія “Агроф`юче” і, відповідно, не є вираженням наміру останнього вважати себе зобов`язаним у разі його прийняття позивачем.
Також, грошові кошти, сплачені позивачем на рахунок відповідача, не можуть вважатися попередньою оплатою товару з огляду на те, що між сторонами не було укладено договору поставки (купівлі-продажу).
За наведених обставин, судова колегія вказує, що відповідачем безпідставно утримуються грошові кошти, перераховані йому позивачем за платіжною інструкцією від 31.07.2025 №1810, сума яких внаслідок часткового повернення з боку ТОВ “Компанія “Агроф`юче” коштів на рахунок СФГ “Кристал” складає 368 939,08 грн.
Відповідно, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, з огляду на що ТОВ “Компанія “Агроф`юче” зобов`язана повернути позивачу ці грошові кошти.
Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли свої підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції без належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи та без застосування норм права, які підлягали застосуванню, що призвело до прийняття судом першої інстанції помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги Селянського (фермерського) господарства “Кристал”, скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.10.2025 у справі №915/1223/25, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку зі скасуванням оскаржуваного рішення та задоволенням позовних вимог, судом апеляційної інстанції здійснюється перерозподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам (п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).
Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Порядок і розмір сплати судового збору в Україні встановлено Законом України “Про судовий збір”.
За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної вимоги майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Матеріали справи свідчать, що позовна заява була подана до суду першої інстанції у 2025 році.
Згідно з положеннями Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025 становив 3 028,00 грн.
Предметом позову у справі №915/1223/25 є 1 майнова вимога про стягнення коштів у розмірі 368 939,08 грн., яка задоволені судом у повному обсязі за результатами апеляційного перегляду даної справи.
Отже, при зверненні Фермерського господарства до господарського суду з позовом у даній справі судовий збір становив 5 534,08 грн.
При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що частиною 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Судовою колегією встановлено, що позовна заява подана представником СФГ “Кристал” через систему “Електронний суд”, а відтак слід застосувати коефіцієнт 0,8.
Враховуючи вказане, при зверненні до суду першої інстанції з позовною заявою у даній справі - №915/1223/25 підлягав сплаті судовий збір у розмірі 4 427,26 грн. (5 534,08 грн. * 0,8).
У матеріалах справи наявна платіжна інструкція від 20.08.2025 №1897 на суму 4 427,26 грн., яка підтверджує сплату судового збору за подачу позовної заяви до господарського суду у даній справі.
Таким чином, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 427,26 грн. за подання позовної заяви покладаються на відповідача – ТОВ “Компанія “Агроф`юче”.
Щодо розподілу судового збору за результатом апеляційного перегляду справи №915/1223/25.
З огляду на задоволення апеляційної скарги СФГ “Кристал”, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача - ТОВ “Компанія “Агроф`юче” у розмірі 6 640,89 грн, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір”, за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду; апеляційних скарг у справі про банкрутство; заяви про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, розмір судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Враховуючи вказане, при зверненні СФГ “Кристал” до суду апеляційної інстанції, за подачу апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у розмірі 8 301,12 грн (5 534,08 грн. *150%), але, враховуючи те, що апеляційна скарга подана позивачем через систему “Електронний суд”, уданому випадку також застосовується понижуючий коефіцієнт 0,8.
Таким чином, при зверненні до суду апеляційної інстанції, апелянт мав сплатити сплаті судовий збір у розмірі 6 640,89 грн. (8 301,12 грн. * 0,8).
Згідно із платіжним дорученням від 13.11.2025 №409, наявним у матеріалах даної справи, Фермерським господарством проведено сплату судового збору у розмірі 6 640,89 грн. за подання апеляційної скарги на рішення від 31.10.2025 у справі №915/1223/25.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства “Кристал” – задовольнити.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.10.2025 у справі №915/1223/25 – скасувати.
Позов Селянського (фермерського) господарства “Кристал” – задовольнити.
Сягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Агроф`юче” на користь Селянського (фермерського) господарства “Кристал” набуті без достатньої правової підстави грошові кошти у розмірі 368 938,08 грн.
Сягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Агроф`юче” на користь Селянського (фермерського) господарства “Кристал” 4 427,26 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.
Сягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Агроф`юче” на користь Селянського (фермерського) господарства “Кристал” 6 640,89 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Миколаївської області на виконання даної постанови видати відповідні накази із зазначенням повних реквизитів.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений та підписаний 23.02.2026.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.
Суддя Діброва Г.І.
Суддя Ярош А.І.