П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 року м. Київ

Справа №756/12390/25
Апеляційне провадження №22-ц/824/5685/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Невідомої Т.О.,
за участю секретаря Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Белоконної І.В. 26 листопада 2025 року у м. Києві,
у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В

У серпні 2025 року КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до суду з вищевказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 119374,54 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 
Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. 
Проте, відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась вищевказана заборгованість. 

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2025 року позов КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» три відсотки річних у розмірі 3760,8 грн, інфляційні втрати у розмірі 15432,46 грн та пеню у розмірі 1490 грн 04 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» судовий збір у розмірі 3028 грн. 
У задоволенні решти вимог - відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що відповідачем час розгляду справи було сплачено суму основного боргу, несплаченими залишається інфляційна складова боргу у розмірі 15432,46 грн, три відсотки річних у розмірі 3760,8 грн та пеня у розмірі 1490,04 грн. Беручи до уваги наведене та те, що відповідачем під час розгляду справи було сплачено основну заборгованості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача три відсотки річних у розмірі 3760,8 грн, інфляційні втрати у розмірі 15432,46 грн та пеню у розмірі 1490,04 грн.

Не погодилася із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд порушив норми процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що ЄСІТС не містить позовної заяви по цій справі, а тому має місце порушення норм процесуального права, що призвело до відсутності можливості ознайомлення відповідача з текстом позовної заяви. Отримати копію позовної заяви у відділенні «Укрпошти» відповідач не мала можливості, оскільки мешкає в Німеччині.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.
В судовому засіданні представник позивача КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Кононенко І.О. заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, тому його неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенрго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат (а.с. 24-26).
Отже, позивач прийняв право вимоги до відповідачів щодо заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та/або централізованого гарячого водопостачання, а також прийняв право вимоги до відповідачів будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.
Надання послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 №630, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511).
Нарахування за спожиті відповідачем послуги здійснювалось на підставі постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).
Відповідно до розрахунків заборгованості у відповідача: 
- заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 16024,55 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2772,25 грн, три відсотка річних у розмірі 614,66 грн, 
- заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 12295,37 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2127,10 грн, три відсотка річних у розмірі 521,46 грн, 
- за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 18351,02 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 3174,73 грн та три відсотки річних у розмірі 778,28 грн,
- за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 13127,40 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 2271,04 грн та три відсотки річних у розмірі 556,75 грн, 
- за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії в розмірі 26122,46 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 3680,96 грн, три відсотка річних у розмірі 1 312,07 грн, пеня у розмірі 888,94 грн, 
- за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01 листопада 2021 року у розмірі 10377,43 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 1406,38 грн, три відсотка річних у розмірі 335,75 грн та пеня у розмірі 408,49 грн,
- з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1477,24 грн, 
- з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 783,75 грн, 
- з плати за обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 132,02 грн (а.с. 6-18).
Також було додано корінці наряду для проведення включення жилого будинку по АДРЕСА_2 та корінці наряду для відключення щодо того ж будинку, довідку про обсяги споживання послуги з постачання теплової енергії/послуги з постачання гарячої води за показниками КВОТЕ (а.с. 19-23).
До відзиву на позовну заяву від 20 листопада 2025 року відповідач долучила платіжні інструкції від 09 листопада 2025 року на загальну суму 36532,49 грн, з яких: 19533,21 оплата за постачання гарячої води, 16745,04 грн оплата за постачання теплової енергії, 254,24 грн про сплату коштів за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії (а.с. 37-39).
Окрім цього відповідач долучила рахунок-повідомлення від 20 листопада 2025 року станом на 01 листопада 2025 року (а.с. 42).
У справі також наявна копія заяви представника позивача, у якій повідомлено, що відповідачем здійснено повну сплату в частині основного боргу та просив про стягнення залишку, який складається з 3% річних - 3760,80 грн, інфляційних втрат - 15432,46 грн та пені - 1490,04 грн (а.с. 43).
Відповідно до змісту апеляційної скарги відповідачка вказувала на порушення норм процесуального права у вигляді невиконання приписів про необхідність внесення процесуальних документів в ЄСІТС, що призвело до відсутності можливості ознайомлення відповідача з текстом позовної заяви. У зв`язку з чим та посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України просила рішення скасувати.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:
1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;
4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;
5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;
6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 
7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Як вбачається зі справи, копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками направлялась на зареєстроване місце проживання відповідача, проте конверт повернувся без вручення.
Встановлено, що відповідач подавала до суду відзив на позовну заяву у якому підтвердила, що має заборгованість перед позивачем станом на листопад 2025 року та надала докази часткової сплати боргу.
Відповідач також зазначила, що не володіє інформацією щодо змісту позовної заяви, оскільки не змогла її отримати у відділенні «Укрпошта» та просила завантажити її до ЄСІТС. 
Як вказує сама ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що районний суд попередив її про відсутність технічних засобів до внесення паперових документів в ЄСІТС, однак з урахуванням вказаного відповідач не подала клопотання про направлення позовної заяви на її електронну пошту та не звернулась до суду особисто.
При цьому відповідач лише на стадії апеляційного перегляду рішення суду повідомила про те, що причиною не отримання нею поштової кореспонденції є те, що вона проживає в Німеччині. 
Колегія суддів зауважує, що ЦПК України має вичерпний перелік підстав для скасування рішення, а тому посилання на ненадання можливості ознайомитися з позовною заявою в ЄСІТС, не може бути безумовною підставою для скасування рішення суду з процесуальних підстав, якщо такі обставини не вплинули на правильність вирішення справи по суті.
Більше того апеляційний суд звертає увагу, що відповідач визнала основну суму боргу та уже після подачі позову у суд сплатила його основну суму боргу та надала до суду відповідні докази.
Отже, порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування рішення суду першої інстанції з одночасною відмовою в позові відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, апеляційним переглядом не встановлено.

Щодо рішення суду в частині стягнення судом 3 % річних, інфляційних втрат та пені, варто зазначити наступне.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості.
Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні втрати та проценти річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання і входять до складу такого зобов`язання (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника Такі висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17.

Оскільки відповідач, навіть з урахуванням повної сплати основної частини боргу після звернення КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» з позовом з неї підлягають стягненню 3 % річних та інфляційні втрати.
Такі нарахування здійснюються за весь період прострочення від дня коли зобов`язання мало бути виконане й до дня фактичної оплати. 
При цьому колегія суддів враховує те, що відповідач заявляючи про скасування рішення та відмову у позові, не навела доводів щодо підстав його скасування в частині стягнення судом 3 % річних, інфляційних втрат та пені.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2025 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача. 

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, підстави для компенсації відповідачеві понесених на стадії апеляційного перегляду справи судових витрат - відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова 

Судді: О.В. Желепа

Т.О. Невідома

Повний текст постанови складений 24 квітня 2026 року.