П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/31458/25	
перша інстанція: суддя Василяка Д.К.,
повний текст судового рішення
складено 09.01.26 м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-головуюча – Казанчук Г.П.
суддів – Градовського Ю.М., Єщенка О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 року по справі №420/31458/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВИКЛАД ОБСТАВИН :

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в якому позивач просить суд, з урахуванням уточнень, просив:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії за віком з 15.03.2025 року з зарахуванням страхового стажу за періоди роботи з 01.08.1985 по 22.07.1986, з 01.08.1986 по 01.10.1987, з 02.10.1987 по 20.01.2011, з 24.01.2011 по 01.05.2011, з 01.05.2011 по дату ухвалення рішення судом, у подвійному розмірі в порядку ст. 60 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з 15.03.2025 року з зарахуванням страхового стажу за періоди роботи з 01.08.1985 по 22.07.1986, з 01.08.1986 по 01.10.1987, з 02.10.1987 по 20.01.2011, з 24.01.2011 по 01.05.2011, з 01.05.2011 по дату ухвалення рішення судом, у подвійному розмірі в порядку ст. 60 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», та провести виплату пенсії з урахуванням раніше здійснених платежів.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 року Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено у повному обсязі.
Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії за віком з 15.03.2025 року з зарахуванням страхового стажу за періоди роботи з 01.08.1985 по 22.07.1986, з 01.08.1986 по 01.10.1987, з 02.10.1987 по 20.01.2011, з 24.01.2011 по 01.05.2011, з 01.05.2011 по дату ухвалення рішення судом, у подвійному розмірі в порядку ст. 60 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з 15.03.2025 року з зарахуванням страхового стажу за періоди роботи з 01.08.1985 по 22.07.1986, з 01.08.1986 по 01.10.1987, з 02.10.1987 по 20.01.2011, з 24.01.2011 по 01.05.2011, з 01.05.2011 по дату ухвалення рішення судом, у подвійному розмірі в порядку ст. 60 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», та провести виплату пенсії з урахуванням раніше здійснених платежів.
Стягнуто з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач не звертався із заявою про проведення перерахунку згідно форми, визначеної законодавством. Зазначає, що пільговий порядок обчислення стажу роботи передбачений законодавством що діяло раніше за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Рух справи в апеляційній інстанції:
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2026 відкрито апеляційне провадження
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2026 призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції, -

УСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області з 22.01.2011 як отримувач пенсії за вислугу років, а з 02.11.2022 — як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058 “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Згідно записами трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював:
- з 01.08.1985 по 22.07.1986 – лікарем-інтерном по циклу «Дерматовенерологія» в Херсонській обласній лікарні;
- з 01.08.1986 по 01.10.1987 – лікарем-дерматовенерологом Великоолександрівської районної лікарні;
- з 02.10.1987 по 20.01.2011 – лікарем-дерматовенерологом кабінету поліклініки дерматовенерологічного кабінету Нововоронцовської районної лікарні;
- з 24.01.2011 по 01.05.2011 – лікарем-дерматовенерологом кабінету поліклініки Нововоронцовської районної лікарні;
- з 01.05.2011 по теперішній час – завідувачем поліклініки Нововоронцовської районної лікарні, лікарем-дерматовенерологом кабінету поліклініки Нововоронцовської районної лікарні за сумісництвом на 0,5 ставки.
06.08.2025 року позивач звернувся з письмовою заявою на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якій просив провести перерахунок пенсії із зарахуванням стажу в подвійному розмірі.
На заяву позивача від 06.08.2025 року щодо здійснення перерахунку пенсії відповідач надав відповідь від 25.08.2025 року № 7432-6939/Ф-02/8-2100/25 про відмову в задоволені заявлених вимог (надалі – спірна відмова).
Отже правомірність та законність спірної відмови є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
У постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 1840/3344/18 Верховний Суд зазначив, що ''пенсія за віком'' - це свого роду ''державний депозит'' (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера після досягнення певного віку.
Вказані висновки, як на переконання колегії суддів, слід застосувати і до правовідносин щодо призначення пенсії на пільгових умовах.
Положенням ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набув чинності з 01.01.2004, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набуття чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим законом. Отже, наявні підстави для зарахування стажу позивача у подвійному розмірі.
Відповідач у апеляційній скарзі наголошує на тому, що робота, визначена ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі до 31.12.2003 включно. Пільговий порядок обчислення стажу роботи за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугою років, а тому для зарахування періоду роботи позивача на посаді лікаря-дерматовенеролога в подвійному розмірі немає підстав.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набув чинності з 01.01.2004, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набуття чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим законом.
Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 №1645-III інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
За приписами статті 7 цього Закону лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.
Суд першої інстанції установив, що позивач працював лікарем-дерматовенерологом з 01.08.1985 по 22.07.1986, з 01.08.1986 по 01.10.1987, з 02.10.1987 по 20.01.2011, з 24.01.2011 по 01.05.2011, з 01.05.2011 по дату ухвалення рішення судом, а отже має право на пільговий стаж.
Посилання представника відповідача на те, що пільговий стаж позивача за період після 01 січня 2004 року не підлягає врахуванню в подвійному розмірі з підстав набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно ст. 24 якого страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
За змістом п. 2 розділу XV прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно з п.3 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.
Прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Вимогами п.4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Крім того, редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.
Водночас, нормами ст.16 Прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на за вислугою років.
Відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Таким чином, суд першої інстанцій дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для обрахунку стажу роботи позивачу на посаді лікаря - дерматовенеролога в подвійному розмірі.
Водночас, колегія суддів не погоджується із визначенням способу захисту та вважає, що судом першої інстанції помилково обраний предмет спору, з огляду на таке.
За результатами аналізу положень статей 5, 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», підпункту 2 пункту 10 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 23 липня 2014 року, а також абзацу 13 пункту 4.2 та абзацу 2, 3 пункту 4.3 Розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 Верховний Суд у постанові від 25 липня 2023 року у справі № 640/1873/2сформулював такі правові висновки:
- відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону;
- правлінню Пенсійного фонду України надано право приймати у межах повноважень, передбачених законом, постанови, затверджувати положення, інструкції та інші нормативно-правові акти Пенсійного фонду України, зокрема, і щодо порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії;
- з моменту набрання чинності змін до абзацу 13 пункту 4.2 Порядку №22-1, а саме з 1 квітня 2021 року, після реєстрації заяви, зокрема і щодо перерахунку пенсії, та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу;
- рішення за результатами розгляду заяви, розподіленої за принципом екстериторіальності, у тому числі про перерахунок пенсії, приймається не пізніше 10 днів після її надходження та підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків) та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
З огляду на вищезазначене Верховний Суд дійшов висновку, що актами вищої юридичної сили щодо норм Порядку №22-1 є Конституція України (статті 46, 92), Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інші закони, які врегульовують питання пенсійного забезпечення, однак позивачем у позовній заяві, апеляційній та касаційній скаргах не наведено достатніх та переконливих мотивів щодо невідповідності положень Порядку №22-1 вказаним нормативно-правовим актам, а Верховним Судом самостійно у межах цієї справи такого не встановлено.
Отже, отримавши заяву позивача про проведення перерахунку страхового стажу, відповідач зобов`язаний був зареєструвати її та здійснити розгляд за правилами екстериторіальності. 
Важливим для вирішення цього спору є застосування Закону України «Про адміністративну процедуру».
Оскільки колегією суддів установлено, що заява позивача про проведення перерахунку страхового стажу не розглянута відповідачем за правилами екстериторіальності та відповідно за наслідком її розгляду не було прийнято жодного рішення згідно Закону України «Про адміністративну процедуру».
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 року у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Отже у даному спорі відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо неприйняття рішення за заявою позивача про проведення перерахунку страхового стажу, а не як, зазначено судом першої інстанції, протиправна відмова.
Отримання спірної відмови не є належним реагуванням суб`єкта владних повноважень.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що резолютивна частина судового рішення повинна бути чіткою, вичерпною, безумовною та зрозумілою для виконання, підсумовуючи висновки мотивувальної частини. Вона повинна містити остаточну відповідь суду на позовні вимоги, вказувати на чіткі строкові межі для унеможливлення неоднозначного трактування.
Так, судом першої інстанції зобов`язано відповідача, зарахувати до страхового стажу період роботи, зокрема, з 01.05.2021 року по дату ухвалення рішення судом, у подвійному розмірі. Тобто, суд першої інстанції вирішив питання, щодо якого був відсутній спір на дату звернення із позовом.
Позивач звернувся із позовом про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії 14.09.2025. 
Резолютивна частина рішення має бути чіткою, безумовною та спрямованою на остаточне вирішення спору. При цьому, поняття спір виникає до звернення до суду, і у даній справі пов`язаний із відповіддю пенсійного органу на заяву позивача. Отже, суд першої інстанції, зобов`язуючи здійснити подвійний обрахунок страхового стажу на майбутнє, допустив порушення норм процесуального законодавства. 
Колегія суддів зауважує, що застереження «на майбутнє» у даній справі є неприпустимими, оскільки обрахунок страхового стажу здійснюється на підставі відповідних документів, у тому числі з перевіркою сплати єдиного соціального внеску за період поки справа перебувала в суді. Доказів про те, що позивач станом на 09 січня 2026 року (дата винесення рішення суду) продовжував працювати лікарем матеріали справи не містять.
У справі, що розглядається, повноваження щодо обрахунку страхового стажу належить до дискреційних повноважень пенсійного органу.
В контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для подвійного обрахунку страхового стажу позивача.
Жодного рішення за заявою позивача не було прийнято, відтак колегія суддів убачає, що предметом спору у даній справі є протиправна бездіяльність пенсійного органу щодо не прийняття жодного рішення за заявою ОСОБА_1 про проведення перерахунку від 06.08.2025 року.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявні дві відповіді відповідача, у яких вказана різна кількість стажу. Так, у відповіді від 09.05.2025 року №3712-3007/Ф-02/8-2100/25 вказано, що при здійсненні перерахунку стаж становив 43 роки 6 місяців 22 дні (враховано по 30.06.2022). Водночас у відповіді від 25.08.2025 року №7432-6939/Ф-02/8-2100/25 вказано про стаж 45 років 3 місяці 20 днів (зараховано по 31.01.2025). 
При цьому, колегія суддів констатує, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції взагалі не містить ідентифікації, яку ж з відмов, від 09.05.2025 чи від 25.08.2025, визнано протиправною. 
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, необхідно визнати саме зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 06.08.2025 року про проведення перерахунку його страхового стажу з прийняттям відповідного рішення щодо перерахунку стажу позивача.
Принагідно колегія суддів зауважує, що питання щодо подвійного зарахування до страхового стажу періодів роботи, на яких особа набуває право на подвійне зарахування таких періодів, не є дисцкусійним, оскільки стала практика Верховного Суду свідчить про те, що набуте право не припиняється. А тому, під час прийняття рішення за заявою позивачем, пенсійном органу слід врахувати висновки суду, викладені у цій постанові.
Згідно з вимогами ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У ч.2 ст.6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховані приписи п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про його скасування з прийняттям нового рішення. 
Відповідно до ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що колегія суддів приймає нове рішення суду на користь позивача слід стягнути судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позову до суду за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонський області задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 року у справі № 420/31458/25 скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, 6, м. Херсон, 73036, код ЄДРПОУ 21295057) задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 про здійснення перерахунку пенсії за віком від 06 серпня 2025 року. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області розглянути заяви ОСОБА_1 про здійснення перерахунку пенсії за віком із прийняттям відповідного рішення.
Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя Г.П. Казанчук

Судді Ю.М. Градовський

О.В. Єщенко