Справа № 638/15996/25
Провадження № 2/638/2566/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді    Цвірюка Д.В.,
за участю секретаря   Рудської В.П., 
представника позивача  Коваля А.П.,
представника відповідача  Князєва В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі» про стягнення заборгованості з орендної плати за землю, -

встановив:

Адвокат Коваль Анатолій Павлович звернувся до Шевченківського районного суду міста Харкова в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі», в якому просить стягнути з ТОВ «Артемівські Зорі» заборгованість з виплати орендної плати за землю, інфляційні втрати і пеню, які виникли за договором оренди землі укладеним 10.06.2008 року у розмірі 58922,84 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10.06.2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Артемівські зорі» було укладено договір оренди землі, зареєстрований у Печенізькому районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.01.2009 року за №040970100031. Відповідно до п.1 Договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 6,05 га, кадастровий номер 6324680500:04:001:0068, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 912878863246, нормативною грошовою оцінкою 70195,00 грн., сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Артемівської сільської ради, Печенізького району, Харківської області, строк дії Договору 15 років. Згідно Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3% грошової оцінки земельної ділянки в сумі 2105,85 грн., обчислення розміру орендної плати здійснюється автоматично (без окремої угоди) і індексується відповідно до офіційно встановленого індексу інфляції, орендна плата вноситься протягом року, але не пізніше 20 числа останнього у звітному році місяці, за прострочення виплати орендної плати стягується пеня в розмірі облікової ставки НБУ. Відповідно до п.34 дія договору припиняється у разі його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок його невиконання другою стороною. Відповідно до Додаткової угоди №1 від 22.04.2016 року до договору оренди землі від 10.06.2008 року до Договору внесено зміни, зокрема орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5,5% грошової оцінки земельної ділянки в сумі 10 330,69 грн.. Вказана додаткова угода зареєстрована 28.04.2016 року. В період дії Договору орендар утримував з виплаченої йому орендної плати податок на доходи фізичних осіб 18% та 1,5% військового збору та переховував його до державного бюджету.
Згідно розрахунку позивача орендар здійснив наступні виплати орендної плати: за 2016: 3854,04, 546,59, 8832,31; за 2017: 1416,16, 10 950,46; за 2018: 18 906,83; за 2019: 4844,70, 1127,95; за 2020: 12 486,95; за 2021: 12 486,71; за 2022 не виплачено; за 2023 не виплачено; за 2024: в січні 12 546,59 та у вересні 12 422,36 за 2023 рік, у грудні 24 939,01 за 2024 рік; за 2025 – не виплачено. При цьому зазначає, що орендар систематично порушував суттєві умови Договору та недоплачував орендну плату, що пов”язано з її не індексацією згідно умов Договору.
Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 10.12.2024 року Договір оренди розірвано. Постановою Харківського апеляційного суду від 04.06.2025 року вказане рішення залишено без змін. Апеляційний суд встановив, що в період дії спірного договору відповідач систематично недоплачував орендну плату, яка пов`язана з її не індексацією. Судом також встановлено, що відповідач повністю не виплатив орендну плату за 2022 рік.
07.07.2025 року зареєстровано припинення дії Договору оренди. Відповідно до повідомлення від 22.07.2025 року ОСОБА_1 повідомила відповідача про припинення дії Договору орендиземлі, запропоновано звільнити земельну ділянку та виплатити їй орендну плату за 2025 рік в повному обсязі з урахуванням індексу інфляції, виплатити заборгованість, в т.ч. за 2022 рік до 01.08.2025 року. Натомість відповідач не здійснив розрахунок з позивачем.
Також зазначає, що заборгованість за 2022 рік з урахуванням інфляційних витрат та пені становить 35 732,22 грн., за 2023 рік – переплата становить 2900,83 грн., за 2024 рік переплата становить 222,72 грн., за 2025 рік заборгованість становить 26 314,17 грн.
Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого ТОВ «Артемівські зорі» вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вважає, що розрахунки по орендній платі, проведені позивачем, не відповідають дійсності та нічим не підтверджені, позивачем не вказано суми податків, які необхідно утримати із зазначеної орендної плати та яка сума підлягала виплаті орендодавцю. Невірне застосування позивачем індексу інфляції та встановлення базової суми орендної плати призвело до завищення суми орендної плати на 80 371,49 грн.. Вказує, що фактично відповідач заплатив позивачу суму більше, ніж зазначено у розрахунку позивача та передбачено договором та авансовий платіж (необґрунтована виплата) по орендній платі станом на 01.10.2025 року складає 38 614,74 грн.. Вважає, що позивач самостійно змінив умови договору, чим порушив ч.2 ст.651 ЦК України. При цьому зазначає, що подвійна індексація орендної плати та індексація нормативної грошової оцінки не повинні застосовуватись. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Представником позивача подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої вказує, що базова ставка прийнята згідно договору 10 330,69 грн. і не змінювалась. Але, належна до нарахування орендна плата, станом на кінець поточного року визначалась як добуток встановленої базової ставки на сумарний коефіцієнт індексу інфляції, який визначається як добуток всіх місячних коефіцієнтів індексу інфляції за відповідний період з моменту встановлення базової ставки. Отже змінювався тільки сумарний коефіцієнт індексу інфляції по мірі збільшення періоду від дати встановлення базової ставки. Вважає розрахунок відповідача не обґрунтованим та незрозумілим та таким, що не спростував розрахунок позивача. Натомість наполягав на власних розрахунках заборгованості з орендної плати за період з 2022 року по 2025 рік. 
Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Харкова від 21.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 25.12.2025 року відмовлено у прийнятті позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівські Зорі» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів по договору оренди земельної ділянки (паю) сільськогосподарського товариства до спільного розгляду з позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі» про стягнення заборгованості з орендної плати за землю. Повернуто позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівські Зорі» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів по договору оренди земельної ділянки (паю) сільськогосподарського товариства.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у заявах по суті справи, та просив задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.
Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов наступного висновку.
Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Жодних клопотань представники сторін не заявляли.
Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.
Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п.2, п.4, п.6 - п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч.8 ст.279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи і докази, надані до суду.
Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства -ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною другою статті 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Зокрема, на підставі договору в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря - обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановленому договором або законом.
Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина перша статті 15 Закону України «Про оренду землі»).
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (стаття 21 Закону України «Про оренду землі»).
Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця, зокрема передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Крім того, пунктом «в» частини першої статті 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2023 року у справі № 499/895/19.
Відповідно до системного аналізу глави 58 ЦК України оренда земельної ділянки є різновидом найму майна, а тому загальні положення про найм (оренду) застосовуються до регулювання відносин з найму (оренди) земельної ділянки, якщо інші правила не передбачено спеціальним Законом. Положення Закону України «Про оренду землі» не забороняють застосування до відносин з оренди землі наведених загальних положень, викладених в статті 762 ЦК України (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 399/935/16-ц (провадження № 61-304св17)).
Згідно з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.
Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справа доказами, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ХР №037211 належить земельна ділянка площею 6,05 га, кадастровий номер 6324680500:04:001:0068, сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Артемівської селищної ради, Чугуївського району, Печенізької територіальної громади Харківської області.
10 червня 2008 року між ТОВ «Артемівські зорі» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, згідно умов якого остання передала в оренду належну їй земельну ділянку площею, 05га, кадастровий номер 6324680500:04:001:0068, для ведення товарного сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Артемівської селищної ради, Чугуївського району, Печенізької територіальної громади Харківської області, строком на 15 років, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27 січня 2009 року за №040970100031, номер запису про інше речове право 14352889.
22 квітня 2016 року між ТОВ «Артемівські зорі» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору оренди землі.
Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до п.1 Договору Орендодавець, надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Артемівської сільської ради.
Згідно пункту 2 договору в оренду передається земельна ділянка площею 6,05га, в тому числі рілля 6,05га.
Пунктом 4 договору передбачено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 70 195грн.
Договір укладено на 15 років, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 6 Договору).
Відповідно до пункті 7-9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3% грошової оцінки земельної ділянки в сумі 2105,85грн.
Обчислення розміру орендної плати здійснюється автоматично (без окремої угоди сторін) і індексується відповідно д офіційно встановленого індексу індексації.
Орендна плата вноситься в такі строки: протягом року, але не пізніше 20 числа останнього у звітному році місяці.
Як вбачається із змісту Додаткової угоди №1 від 22 квітня 2016 року сторони домовились щодо зміни строк дії договору – 31 грудня 2030 року, та розмір орендної плати, що становив 5,5% грошової оцінки земельної ділянки в сумі 10330,69грн. Інші умови Договору залишались без змін.
Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 10.12.2024 року розірвано вищевказаний Договір оренди землі від 10.06.2008 року.
Постановою Харківського апеляційного суду від 04.06.2025 року вищевказане рішення змінено в частині мотивів задоволення позову, мотивувальну частину рішення викладено в редакції цієї постанови.
07 липня 2025 року зареєстровано припинення дії Договору оренди землі від 10.06.2008 року у Державному реєстрі речових прав.
Позивачем надано розрахунок заборгованості по орендній платі, згідно якого заборгованість за 2022 рік з урахуванням інфляційних витрат та пені становить 35 732,22 грн., за 2023 рік – переплата з орендної плати становить 2900,83 грн., за 2024 рік – переплата з орендної плати становить 222,72 грн., за 2025 рік заборгованість з орендної плати становить 26 314,17 грн.. Загальний розмір заборгованості за підрахунком позивача з вирахуванням сум переплат за 2023 та 2024 роки складає 58 922,84 грн..
При цьому, у постанові Харківського апеляційного суду від 04.06.2025 року, ухваленої у цивільній справі №638/5320/24 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Артемівські зорі» про розірвання договору оренди землі від 10.06.2008 року, апеляційний суд дійшов висновку, що належними, достатніми та допустимими доказами відповідачем доведено факт неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин, а саме через перебування спірної земельної ділянки в зоні активних бойових дій в період з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року, тому орендар значною мірою був позбавлений можливості використовувати спірні земельні ділянки для отримання доходів, в 2022 році орендар не провів посівної кампанії та кампанії щодо збору врожаю. Апеляційний суд вважав обґрунтованими доводи щодо неможливості використання відповідачем земельної ділянки, і як наслідок, відсутності вини відповідача у невиконанні обов`язку щодо виплати орендної плати за 2022 рік за договором оренди земельної ділянки.
Ухвалюючи судове рішення, апеляційний суд виходив з того, що згідно з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.
Обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1364, якою визначено механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.
Актуальний перелік таких територій затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28 лютого 2025 року "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", згідно якого с. Артемівка, Печенізької селищної територіальної громади, на території якого розташована спірна земельна ділянка з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року належало до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України.
Також, матеріали справи свідчать, що відповідно до наказу ТОВ «Артемівські зорі» від 25 лютого 2022 року №2502-22, з 25 лютого 2022 року ТОВ «Артемівські зорі» було оголошено простій і зупинено до звільнення територій товариства від окупації.
Розпорядженням Печенізької селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області від 20 листопада 2023 року ТОВ «Артемівські зорі» були надані пільги зі сплати земельного податку та мінімального податкового зобов?язання за 2022 рік, в тому числі щодо спірної земельної ділянки.
З огляду на вищевикладене, з урахуванням положень ч.6 ст.762 ЦК України, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача орендної плати за землю за 2022 рік, а також пені та інфляційних витрат за вказаний період.
Вимоги про стягнення заборгованості за 2023 та 2024 роки заява ОСОБА_1 не містить, а тому у відповідності до ст.13 ЦПК України судом не вирішується. 
Щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за 2025 рік, суд виходить з наступного.
Як вже зазначалось, за умовами Договору оренди землі від 10.06.2008 року обчислення розміру орендної плати здійснюється автоматично (без окремої угоди сторін) і індексується відповідно до офіційно встановленого індексу індексації.
Орендна плата вноситься в такі строки: протягом року, але не пізніше 20 числа останнього у звітному році місяці.
Згідно Додаткової угоди №1 від 22 квітня 2016 року до договору оренди сторони домовились щодо зміни строк дії договору – 31 грудня 2030 року, та розмір орендної плати, що становив 5,5% грошової оцінки земельної ділянки в сумі 10330,69грн.. Інші умови Договору залишались без змін.
Відповідно до положень статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Отже, за загальним правилом індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено у договорі оренди. Індексація ж нормативної грошової оцінки має використовуватися, як правило, для визначення розміру земельного податку за відсутності договору оренди земельної ділянки (п.55 постанови Верховного Суду від 16 березня 2020 року по справі 922/1658/19.
Судовим розглядом встановлено, що орендна плата за 2025 рік ТОВ «Артемівські зорі» позивачу не виплачена, тому розмір орендної плати за період з січня 2025 року по 04.06.2025 року (дата набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору оренди землі) за підрахунками суду складає 11 256,62 грн..
Як вбачається із офіційного сайду Міністерства Фінансів України індекс інфляції за 2025 рік становить: січень 101,2%, лютий 100,8%, березень 101,5%, квітень 100,7%, травень 101,3%.
Таким чином, розмір орендної плати, з урахування індексу інфляції, за період з 01.01.2025 рік по 04.06.2025 року включно становитиме 11 747,66 грн.
Як зазначає позивач, при сплаті орендної плати за 2023 та 2024 роки відповідачем було здійснено переплату на загальну суму 3 123,55 грн., тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума орендної плати за 2025 рік з урахуванням індексу інфляції та за виключенням переплачених коштів, що становить 8624,11 грн..
Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
За статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати з урахуванням індексу інфляції за період з 01.01.2025 року по дату набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору оренди землі, що складає 8624 гривні 11 копійок.
При цьому стороною відповідача не надано на протязі розгляду справи належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в розрізі положень статей 76-81 ЦПК України на підтвердження сплати позивачу коштів за договором оренди землі за вказаний вище період.
Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).
Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи результат розгляду справи та часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 177 гривень 27 копійок.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 11-13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -
ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі» про стягнення заборгованості з орендної плати за землю – задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі» на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за Договором оренди землі від 10.06.2008 року за період з 01.01.2025 року по 04.06.2025 року у розмірі 8624 (вісім тисяч шістсот двадцять чотири) гривні 11 копійок.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 177 гривень 27 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Сторони:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівські зорі», ЄДРПОУ 32536414, Харківська область, Чугуївський район, с.Артемівка, вул.Захисників України буд.6.

Головуючий суддя:    Д.В. Цвірюк