ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 р.	Справа № 953/10673/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Єфіменко Н.В., вул. Блюхера, 7б, м. Харків, Харківська, 61168, повний текст складено 19.12.25 року по справі № 953/10673/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту патрульної поліції Національної поліції України   
про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив суд скасувати постанову серії ЕНА №5850452 від 02.10.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 123-1 КУпАП та закрити провадження у справі.
До Київського районного суду м. Харкова від Департаменту патрульної поліції надійшла заява про закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.11.2025 провадження у справі закрито. Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м.Харкова Харківської області повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.
До Київського районного суду м. Харкова від ОСОБА_1 07.11.2025 надійшла заява про відмову від позову на підставі п. 2 ч. 1 ст. 238 КАС України, а також заяву від 10.11.2025 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11500,00 грн.
Ухвалою Київського районного суду від 01.12.2025 заяву ОСОБА_1 про відмову від позову повернуто без розгляду.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат відмовлено.
Не погодившись з ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2025, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ДПП НПУ на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11500,00 грн.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції проігнорував та не надав оцінки протиправним та цілеспрямованим діям відповідача, які обмежили право позивача на судовий захист та реалізацію своїх прав, встановлених ст. 55 КАС України, що є підставою для покладення судових витрат на відповідача незалежно від результату вирішення спору.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності чіткого правового регулювання розподілу судових витрат саме у випадку закриття провадження у справі за ч. 8 ст.139 КАС України, слід керуватись принципом, за яким судові витрати несе та із сторін, з вини якої такі витрати виникли. Так, визнавши помилку й усунувши її, сторона відповідача не давала приводу для подальшого розгляду справи, адже права позивача поновлені і без завершення судового процесу. Суд першої інстанції дійшов висновку, що на підставі ч. 8 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати слід залишити за такими сторонами, не покладаючи обов`язку їх відшкодування на іншу сторону.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
В межах спірних правовідносин встановлено, що постановою УПП в Чернівецькій області від 04.11.2025, постанову серії ЕНА №5850452 від 02.10.2025 скасовано та закрито справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 . Отже, за встановленими у цій справі обставинами, вимоги позивача задоволено самим відповідачем шляхом виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень, яке мало місце після звернення позивача до суду першої інстанції. 
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Матеріалами справи підтверджено, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова 06.11.2025 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови, закриття провадження - закрито.
Приписами ч. 2 ст. 238 КАС України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.
До Київського районного суду м. Харкова 10.11.2025 від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої останній просив стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11500,00 грн.
Так, згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Витрати ж на правничу допомогу адвоката відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи разом з іншими судовими витратами.
Водночас, ч. 8 ст. 139 КАС України дозволяє суду у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Загальний порядок розподілу судових витрат визначений ст. 139 КАС України. При цьому, приписами ст. 139 КАС України не визначено порядок розподілу судових витрат у випадку закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Водночас, ч. 6 ст. 143 КАС України передбачено, що у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.
Оскільки провадження у цій справі закрите на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, приписи якої надають можливість суду закрити провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення, а відповідачем ухвала суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі не оскаржувалася, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції, керуючись приписами ч. 2 ст. 238 та ч. 6 ст. 143 КАС України, у цих конкретних правовідносинах, повинен був вирішити питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу.
Надаючи оцінку заявленому позивачем клопотанню про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України витрат на професійну правничу допомогу у сумі 11500,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.
Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Згідно з частиною шостою статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Виходячи з положень частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд указав, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.
Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Вказані критерії закріплені у ч. 5 ст. 134 КАС України.
Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 ст. 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).
Відповідно до договору про надання правничої допомоги № 130 від 23.10.2025, укладеному між АБ "Антона Потерайла" та ОСОБА_1 , в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Адвокат зобов`язується надавати Клієнту правничу допомогу на умовах та в порядку, передбаченому у цьому Договорі, а Клієнт зобов`язується своєчасно прийняти та оплатити її.
Відповідно до додаткової угоди № 1 від 06.11.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 130 від 23.10.2025 визначено, що вартість представництва інтересів клієнта у Київському районному суді м. Харкова у справі №953/10673/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції НПУ про скасування постанови ЕНА №5850452 від 02.10.2025 складає фіксована сума 11500,00 грн. Вартість послуг підлягають сплаті клієнтом на користь виконавця протягом 5 календарних днів з дня нарання рахунку виконавцем клієнту.
Відповідно до рахунку на оплату № 1 від 06.11.2025 зазначено про надання послуг з правничої допомоги у справі №953/10673/25 на суму 11500,00 грн. Згідно платіжної інструкції від 07.11.2025 №843622893, ОСОБА_1 сплачено 11500,00 грн.
Колегія суддів зазначає, що пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
В постанові Верховного Суду від 23.07.2023 по справі № 340/4492/22 судом касаційної інстанції висловлено позицію, згідно якої наявність/відсутність з боку іншої сторони заперечень проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення виключно для вирішення питання про співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правову допомогу як це передбачено частиною сьомою статті 134 КАС України, однак, не впливає на обов`язок суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу застосовувати вимоги частин першої-четвертої статті 134 КАС України і перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.
Колегія суддів враховує, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення гонорару у фіксованій сумі у справі, яка розглядається, є розумність заявлених витрат.
Колегія суддів враховує, що постановою УПП в Чернівецькій області від 04.11.2025 скасовано постанову серії ЕНА №5850452 від 02.10.2025 та закрито справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за 121-3 ч. 1 КУпАП. Вказана санкція статті КУпАП передбачає накладення штрафу у розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 1190,00 грн. Водночас, ОСОБА_1 у заяві про ухвалення додаткового рішення просить стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11500,00 грн., що майже в десять разів перевищує розмір застосованої до нього санкції. 
Хоча право на правничу допомогу є конституційною гарантією, однак розмір її відшкодування має бути обґрунтованим та не бути надмірним. Слід зазначити, що категорія даної справи відноситься до справ незначної складності, розгляд яких не потребує значного обсягу підготовчої роботи, вивчення великої кількості доказів чи вирішення складних правових питань.
Застосовуючи критерії співмірності, визначені у ч. 5 ст. 134 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що заявлена сума у розмірі 11 500,00 грн є очевидно неспівмірною зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та, головне, з ціною позову (розміром штрафу). Стягнення витрат на правничу допомогу, які багаторазово перевищують розмір штрафу в справі про адміністративне правопорушення, що не характеризується особливою складністю, суперечить принципам справедливості та розумності.
Отже, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування суми понесених витрат на правничу допомогу критеріям, встановленим ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, час витрачений адвокатом, враховуючи суть спірних правовідносин та результат розгляду цієї справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що стягненню на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.
В іншій частині заява задоволенню не підлягає.
Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2025 по справі № 953/10673/25 підлягає скасуванню, з ухваленням постанови про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на правничу допомогу.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Також, разом з апеляційною скаргою, до Другого апеляційного адміністративного суду позивачем заявлено вимогу про стягнення з ДПП Національної поліції України витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11500,00 грн., які понесені в суді апеляційної інстанції.
Так, відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, оскільки за результатами апеляційного розгляду перегляду справи, вимоги апелянта задовлені, відтак ОСОБА_1 має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до додаткової угоди № 2 від 04.02.2026 до Договору про надання правничої допомоги № 130 від 23.10.2025 визначено, що вартість представництва інтересів клієнта у Другому апеляційному адміністративному суді у справі №953/10673/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції НПУ про скасування постанови ЕНА №5850452 від 02.10.2025 складає фіксована сума 10000,00 грн. Вартість послуг підлягають сплаті клієнтом на користь виконавця протягом 5 календарних днів з дня нарання рахунку виконавцем клієнту.
Відповідно до рахунку на оплату № 1 від 04.02.2026 зазначено про надання послуг з правничої допомоги у справі №953/10673/25 на суму 10000,00 грн. Згідно платіжної інструкції від 04.02.2026 №2.516962145.1, ОСОБА_1 сплачено 10000,00 грн.
Враховуючи суть спірних правовідносин та результат розгляду цієї справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що стягненню на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2025 по справі № 953/10673/25 скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат - задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 1000,00 грн (одну тисячу гривень) 00 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 1000,00 грн (одну тисячу гривень) 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц	
Судді	   	Я.В. П`янова   В.Б. Русанова